П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 травня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 947/39602/24	

Головуючий І інстанції: Огренич І.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Осіпова Ю.В.,
суддів - Кравченка К.В., Скрипченка В.О., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради на рішення Київського районного суду м.Одеси від 28 жовтня 2025 року (м.Одеса, дата складання повного тексту рішення - 28.10.2025р.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про визнання протиправною і скасування постанови про адміністративне правопорушення, -
В С Т А Н О В И В:
03.12.2024р. ОСОБА_1 звернулася до Київського районного суду м.Одеси з позовом до Управління ДАБК Одеської міської ради, в якому просила суд скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення №015/24 від 21.11.2024р., винесену в.о. начальника Управління ДАБК Одеської міської ради Єфремовим В.Ю.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21.11.2024р. в.о. начальника Управління державного архітектурного будівельного контролю Одеської міської ради Єфремовим В.Ю. прийнято спірну постанову №015/24 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.96 КУпАП, якою накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200 грн. Однак, позивачка не згодна з вказаною постановою, вважає її протиправною, незаконною, та такою, що підлягає скасуванню, оскільки вона не вчиняла це адміністративне правопорушення, а відповідачем, при її винесенні, всупереч вимогам чинного законодавства, не з`ясовано чи було дійсно вчинено адміністративне правопорушення, та чи була наявна вина у вчиненні відповідного правопорушення.
Представник відповідача надав до суду 1-ї інстанції письмовий відзив, в якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні.
Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 28 жовтня 2025 року (ухваленим у відкритому судовому засіданні) позов ОСОБА_1 - задоволено. Постанову відповідача від 21.11.2024р. №015/24 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності - скасовано і закрито справу про адміністративне правопорушення.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач 23.01.2026р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення, порушено норми матеріального і процесуального права, просила скасувати рішення Київського районного суду м.Одеси від 28.10.2025р. та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог - відмовити в повному обсязі.
21.01.2026р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду. 
Ухвалою судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.01.2025р. дану апеляційну скаргу - залишено без руху.
Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03.02.2026р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Управління ДАБК Одеської міської ради та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.
Згідно з п.1 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд даної справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).
Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність достатніх підстав для її задоволення.
Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи. 
Управлінням ДАБК Одеської міської ради, на підставі наказу Управління від 18.10.2024р. за №01-13/36ДАБК, колективного звернення фізичних осіб про порушення суб`єктом містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності за адресою: вул. Василя Симоненка, 1, м.Одеса; висновку комісії Управління щодо розгляду звернень фізичних та юридичних осіб про порушення суб`єктом містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності від 24.07.2024р. №844 та наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 11.10.2024р. №1101 «Про погодження здійснення позапланового заходу державного архітектурно-будівельного контролю», проводилась позапланова перевірка за адресою: м. Одеса, вул. Василя Симоненка, 95а.
18.10.2024р. Управлінням ДАБК Одеської міської ради видано направлення №000014 для проведення планового (позапланового) заходу об`єкта за адресою: вул. Василя Симоненка,95а, м.Одеса (замовник будівництва ОСОБА_1 ) зі строком дії з 24.10.2024р. до 06.11.2024р. 
06.11.2024р. за результатами цього проведеного планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) стосовно дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, посадовою особою Управління ДАБК Одеської міської ради складено акт №000014.
Зазначеним актом встановлено, що позивачем - ОСОБА_1 , як замовником будівництва, виконані роботи з планування земельної ділянки з подальшим облаштуванням проїзної дороги за адресою: АДРЕСА_1 , без отримання права на виконання будівельних робіт, що є порушенням п.1 ч.1 ст.34 та абз.1 ч.2 ст.36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», абз.1,2 п.5, а також п.13 «Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011р. №466).
У той же день, 06.11.2024р. Управлінням ДАБК Одеської міської ради, відповідно до ст.41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та «Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011р. №466) на адресу позивача винесено Припис за №009/24 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів та правил у термін до 06.01.2025р. шляхом отримання права на виконання будівельних робіт або приведення земельної ділянки до первинного стану.
06.11.2024р. Управлінням ДАБК Одеської міської ради відносно ОСОБА_1 також було складено протокол про адміністративне правопорушення, в якому зафіксовано, що нею виконані роботи з планування земельної ділянки з подальшим облаштуванням проїзної дороги за адресою: АДРЕСА_1 , без отримання права на виконання будівельних робіт, що є порушенням п.1 ч.1 ст.34 та абз.1 ч.2 ст.36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», абз.1,2 п.5 та п.13 «Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011р. №466), що є порушенням, за яке передбачена відповідальність за ч.5 ст.96 КУпАП. 
У протоколі також вказано й про те, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 14:00 год. 18.11.2024р. у приміщенні Управління за адресою: м. Одеса, вул.Черняховського,6.
21.11.2024р., за результатами розгляду матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері містобудівної діяльності (акт, протокол, припис), які розглядалась у відсутність ОСОБА_1 , заступником начальника управління - начальником інспекційного відділу №1 Управління ДАБК Одеської міської ради Єфремовим В.Ю. винесено постанову №015/24 про накладення штрафу за адміністративне правопорушення у сфері містобудівної діяльності, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого у ч.5 ст.96 КУпАП та накладено штраф у розмірі 10200 грн.
Зазначена постанова була направлена ОСОБА_1 поштою на адресу: АДРЕСА_2 .
Не погоджуючись із правомірністю винесеної відповідачем спірної постанови від 21.11.2024р. №015/24 про притягнення до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом.
Вирішуючи справу по суті та задовольняючи даний адміністративний позов, суд 1-ї інстанції виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог та, відповідно, наявності підстав для їх задоволення.
Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх обґрунтованими, з огляду на наступне.
Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За визначенням ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) є протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
У відповідності до ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова має містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, відносно якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. 
У той же час, ст.7 КУпАП передбачено те, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. 
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами та посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. 
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів та зміцнення законності.
Положеннями ст.280 КУпАП закріплено обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Доказами ж в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм та стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (ст.251 КУпАП).
Як вбачається зі змісту ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
У відповідності до «Порядку накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1995р. №244 у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 02.10.2013р. №735), які кореспондуються зі ст.ст.251,252 та 280 КУпАП, доказами у справі про правопорушення у сфері містобудівної діяльності є будь-які фактичні дані, на підставі яких встановлюється наявність чи відсутність правопорушення, винність відповідного суб`єкта містобудування в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі протоколу про правопорушення у сфері містобудівної діяльності, у разі потреби - на підставі пояснень суб`єкта містобудування, який притягається до відповідальності, свідків, а також інших документів.
Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе за наявності події адміністративного правопорушення та вини цієї особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами, на підставі своєчасного, всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин справи. При цьому, виходячи із закріпленого в ч.4 ст.129 Конституції України принципу змагальності та рівності сторін у судочинстві, обов`язок доказування законності застосування адміністративного стягнення при розгляді скарги громадянина в суді покладається саме на орган (посадову особу), яким винесено оскаржувану постанову.
Згідно з положеннями ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, окрім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій або ж бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок стосовно доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Тобто, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах стосовно оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.
Належними є докази, які містять інформацію відносно предмета доказування. Предметом же доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду певної справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Зокрема, як встановлено з матеріалів даної справи, підставою для прийняття спірної постанови від 21.11.2024р. №015/24 стало проведення ОСОБА_1 робіт з планування земельної ділянки з подальшим облаштуванням проїзної дороги за адресою: АДРЕСА_1 , без отримання права на виконання будівельних робіт. Саме такий склад правопорушення зазначено в оскаржуваному рішенні відповідача.
Позивач, у свою чергу, заперечує сам факт повідомлення її проведення спірної перевірки, ознайомлення її з актом перевірки, у зв`язку із чим вона була позбавлена надати свої зауваження, додаткові пояснення та документи. При цьому, розгляд зафіксованого нібито в ході проведення заходу державного нагляду адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.96 КУпАП, відбулось без дотримання вимог ст.ст.254 та 256 цього Кодексу, а саме без її участі, надання ним відповідних пояснень та зауважень. 
Разом із тим, відповідач наголошує на тому, що ним належним чином було виконано вимоги законодавства відносно повідомлення позивача про здійснення заходу позапланової перевірки на будівельні роботи. 
Надаючи оцінку рішенню суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія звертає увагу, що правовідносини, які виникають у сфері містобудівної діяльності, визначено Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011р. №3038-VI, Порядком №244 та «Порядком здійснення державного архітектурно-будівельного контролю» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011р. №553).
У відповідності до ст.41 Закону №3038-VI, державним архітектурним-будівельним контролем є сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів, а також правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється на об`єктах будівництва у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом.
Посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки, зокрема, мають право: 
1) безперешкодного доступу до місць будівництва об`єктів та до об`єктів, які підлягають обов`язковому обстеженню; 
2) складати протоколи про вчинення правопорушень, акти перевірок та накладати штрафи відповідно до закону; 
3) видавати обов`язкові для виконання приписи відносно: а) усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил; б) зупинення підготовчих та будівельних робіт, які не відповідають вимогам законодавства, зокрема будівельних норм, містобудівним умовам та обмеженням, затвердженому проекту або будівельному паспорту забудови земельної ділянки, виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт; 
4) проводити перевірку відповідності виконання підготовчих та будівельних робіт вимогам будівельних норм, державних стандартів і правил, затвердженим проектним вимогам, рішенням, технічним умовам, своєчасності та якості проведення передбачених нормативно-технічною і проектною документацією зйомки, замірів, випробувань, а також ведення журналів робіт, наявності у передбачених законодавством випадках паспортів, актів та протоколів випробувань, сертифікатів та іншої документації.
Аналогічні положення також закріплені у Порядку №553.
Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом (п.5 Порядку №553).
За приписами п.7 Порядку №553, положення якого кореспондуються зі ст.41 Закону №3038-VI, позаплановою перевіркою є перевірка, яка не передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю.
Підставою для проведення позапланової перевірки є, зокрема, перевірка виконання суб`єктом містобудівної діяльності вимог приписів органів державного архітектурно-будівельного контролю, а також звернення фізичних чи юридичних осіб про порушення суб`єктом містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності.
Під час проведення позапланової перевірки посадова особа інспекції зобов`язана пред`явити службове посвідчення та направлення для проведення позапланової перевірки.
Одночасно, необхідно звернути увагу на те, що відповідно п.9 Порядку №533, державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у присутності суб`єктів містобудування або їх представників, які будують чи збудували об`єкт будівництва. При цьому, залучення представника органу місцевого самоврядування відбувається в разі коли суб`єкт містобудування були належним чином повідомлений про дату і час проведення перевірки та не прибув на об`єкт будівництва для проведення перевірки.
Як передбачено у пп.1 п.11 Порядку №533, посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час проведення перевірки мають право безперешкодного доступу до місць будівництва об`єктів та до об`єктів, що підлягають обов`язковому обстеженню.
Повноваження органів державного архітектурно-будівельного контролю реалізуються, серед іншого, через проведення відповідних заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил.
У той же час, відповідно до п.12 згаданого вище Порядку, посадові особи органу державного архітектурно-будівельного контролю під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, серед іншого, зобов`язані: у повному обсязі, об`єктивно та неупереджено здійснювати державний архітектурно-будівельний контроль у межах повноважень, передбачених законом; ознайомлювати суб`єкта містобудування чи уповноважену ним особу з результатами державного архітектурно-будівельного контролю у строки, передбачені законом; надсилати повідомлення про проведення планової перевірки суб`єкту містобудування, стосовно якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, рекомендованим листом та/або за допомогою електронного поштового зв`язку або вручати особисто під розписку керівнику суб`єкта містобудування чи його уповноваженій особі із зазначенням дати початку та дати закінчення перевірки не пізніше ніж за десять днів до її початку.
У разі відмови суб`єкта містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, у допуску посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю до проведення перевірки, відмови суб`єкта містобудування в наданні документів, необхідних для здійснення заходів державного архітектурно-будівельного контролю, відсутності суб`єкта містобудування, якому у визначений Порядком строк було надіслано повідомлення про проведення перевірки, або його уповноваженої особи (за довіреністю) на об`єкті під час перевірки складається відповідний акт. 
З наявних у справі матеріалів позапланової перевірки вбачається, що відповідачем направлено лист-вимогу від 18.10.2024р. №01-10/101-ЗГ на адресу ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 (адреса самостійно визначена Управління ДАБК Одеської міської ради) з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення від 18.10.2024р. №6503000385160. 
Аналогічна вимога була направлена і на адресу місцезнаходження об`єкта будівництва.
Однак, апелянтом не було надано до матеріалів даної справи акта, складеного представниками Управління, за наслідком встановлення відсутності суб`єкта містобудування у період (з 24.10.2024р. по 06.11.2024р.) здійснення заходів державного архітектурно-будівельного контролю, як це прямо вимагається п.12 Порядку №553.
Більше того, як вірно звернув увагу суд першої інстанції, в матеріалах справи наявна довідка про реєстрацію місця проживання особи, з якої вбачається, що позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 . Втім, усі документи направлялися відповідачем на іншу адресу: АДРЕСА_2 .
Суб`єкт же містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, у свою чергу, має право: вимагати від посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю дотримання вимог законодавства; перевіряти наявність у посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю службових посвідчень; бути присутнім під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю; за результатами перевірки отримувати та ознайомлюватись з актом перевірки, складеним органом державного архітектурно-будівельного контролю; подавати в письмовій формі свої пояснення, зауваження або заперечення до акту перевірки, складеного органом державного архітектурно-будівельного контролю за результатами перевірки (п.13 Порядку №533).
Згідно з п.14 Порядку №533, суб`єкт містобудування, відносно якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, зобов`язаний: допускати посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю до проведення перевірки за умови дотримання ними порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю; одержувати примірник припису органу державного архітектурно-будівельного контролю за результатами здійсненого планового чи позапланового заходу; виконувати вимоги органу державного архітектурно-будівельного контролю відносно усунення виявлених порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності; надавати документи, пояснення в обсязі, який він вважає необхідним, довідки, відомості, матеріали з питань, що виникають під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю.
За змістом п.п.16,17 Порядку №533, за результатами державного архітектурно-будівельного контролю посадовою особою органу державного архітектурно-будівельного контролю складається акт перевірки відповідно до вимог, установлених цим Порядком.
У разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів та правил, окрім акта перевірки, складається протокол, видається припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил або ж припис про зупинення підготовчих та/або будівельних робіт.
У контексті обставин даної справи системний та цільовий способи тлумачення вказаних норм дають судовій колегії підстави дійти висновку, що державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у формі планових і позапланових перевірок, за його результатами посадовою особою органу державного архітектурно-будівельного контролю складається акт перевірки, а у разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, крім акту перевірки, складається протокол разом з приписом про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності. 
Перевірка проводиться у присутності суб`єкта містобудівної діяльності або його представника.
Вказаному вище праву контролюючого органу кореспондує право суб`єкта містобудування бути присутнім під час здійснення перевірки, або забезпечити присутність своїх представників, в разі дотримання посадовими особами порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що законом не передбачено порядку попереднього повідомлення суб`єкта містобудування про проведення позапланової перевірки як обов`язкової передумови її проведення, однак, для забезпечення присутності уповноваженого представника під час проведення такої, відповідач в рамках підготовки до проведення позапланової перевірки повинен вчинити дії щодо належного і своєчасного повідомлення про дату та час її проведення. 
Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 19.06.2018р. у справі №810/3517/17, від 22.10.2018р. у справі №153/876/17, від 10.07.2019р. у справі №521/17659/17, від 31.10.2019р. у справі №822/681/16 та від 14.11.2019р. у справі №822/680/16, яка, за правилами ч.5 ст.242 КАС України, підлягає врахуванню судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.
Окрім того, колегія суддів враховує те, що у постанові від 26.02.2020р. у справі №826/7847/17 Верховний Суд сформулював висновки про те, що нормами Закону №3038-VI та Порядку №553, з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів, встановлені умови та порядок проведення позапланового заходу державного архітектурно-будівельного контролю. Лише їх дотримання може бути належною підставою для проведення позапланової перевірки, а також оформлення її результатів, які створюють для суб`єкта містобудування певні юридичні наслідки. Разом із тим, Невиконання органами державного контролю вимог законодавця стосовно порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю призводить до визнання перевірки незаконної та відсутності правових наслідків такої.
Як уже зазначалося судовою колегією і підтверджується матеріалами цієї справи, 06.11.2024р. головними спеціалістами Управління ДАБК Одеської міської ради було складено акт проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) №000014, припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів та правил, протокол про адміністративне правопорушення
Вказаним вище приписом про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів та правил від 06.11.2024р., Управління ДАБК Одеської міської ради, з метою усунення виявлених порушень, вимагало від ОСОБА_1 усунути порушення шляхом отримання права на виконання будівельних робіт або приведення земельної ділянки до первинного стану.
До того ж, згідно з цим приписом Управління ДАБК Одеської міської ради від 06.11.2024р., позивачу встановлено строк для усунення недоліків до 06.11.2025р.
Разом із тим, вже 21.11.2024р., за результатом розгляду справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності, відповідачем було прийнято постанову, №015/24, якою позивача визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.5 ст.96 КУпАП України і, як наслідок, накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі - 10200 грн.
Тобто, спірну постанову відносно позивача винесено начальником Управління ДАБК раніше встановленого строку для «добровільного» виконання вимог контролюючого органу.
Зазначені обставини також не спростовані відповідачем в апеляційній скарзі.
Дійсно, факт відсутності відповідної особи у встановлений в повідомленні час законодавство може кваліфікувати як відмову суб`єкта містобудування у допуску посадових осіб контролюючого органу. Втім, як уже зазначалося судом, для забезпечення присутності суб`єкта містобудування (чи його уповноваженого представника) під час проведення перевірки, відповідач, в рамках підготовки до проведення позапланової перевірки, має вичинити конкретні дії щодо належного та своєчасного його повідомлення про дату і час її проведення, та, вже у разі відсутності суб`єкта містобудування (його уповноваженого представника) на об`єкті під час перевірки, скласти відповідний акт.
У той же час, колегія суддів констатує відсутність у матеріалах справи будь-яких належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 реально отримала повідомлення про дату, час та місце перевірки і, будучи обізнаною, свідомо ухилялася від допуску посадових осіб на об`єкт, який підлягав перевірці. 
Акт про відсутність суб`єкта містобудування або його уповноваженої особи на об`єкті під час перевірки, як уже зазначалося вище, у матеріалах справи відсутній.
Розміщення повідомлення (запрошення) до участі у проведенні позапланової перевірки в день її початку на офіційному сайті Управління ДАБК Одеської міської ради, на думку колегії суддів, не може вважатися належним доказом обізнаності позивача про проведення перевірки.
Жодного спростування вищевказаних висновків апелянтом не наведено та відповідних доказів не надано.
Відсутність же позивача (чи його уповноваженого представника) на об`єкті перевірки унеможливлює проведення позапланової перевірки, оскільки п.9 Порядку №553 чітко передбачено, що перевірка здійснюється у присутності суб`єкта містобудування або його уповноваженого представника.
Також, доказів того, що перевірка та розгляд справи проводились в присутності позивача, але остання відмовилася від отримання та підпису в складених документах, відповідачем не надано.
За наведених обставин, судова колегія вважає, що відповідачем, при проведенні перевірки, було порушено вимоги Порядку №553.
Що ж до спірної постанови Управління ДАБК Одеської міської ради від 21.11.2024р. №015/24 по справі про адміністративне правопорушення, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення в сумі 10200 грн. за встановлене порушення п.1 ч.1 ст.34, абз.1 ч.2 ст.36 Закону №3038-VІ та п.13 Порядку №466, то судова колегія зазначає наступне.
Положеннями ч.5 ст.96 КУпАП передбачено відповідальність за виконання будівельних робіт без подання повідомлення про початок виконання зазначених робіт та наведення недостовірних даних у такому повідомленні, вчинені відносно об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), окрім порушень, передбачених ч.4 цієї статті.
Порушення вищевказаної норми, тягне за собою накладення штрафу від п`ятисот до шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Таким чином, для винесення спірної постанови про накладення штрафу обов`язковою умовою є беззаперечне встановлення відповідачем порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, містобудівних умов та обмежень.
У той же час, як вірно встановлено судом першої інстанції, при розгляді справи відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, що спірна земельна ділянка, має адресу - АДРЕСА_1 . 
З матеріалів справи чітко вбачається, що колективне звернення фізичних осіб про порушення суб`єктом містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності стосувалося іншої адреси: АДРЕСА_4 , в той час як в акті №000014 від 06.11.2024р., протоколі про адміністративне правопорушення та постанові вже зазначалося про земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 та 95а.
Відстань же між двома вказаними адресами, відповідно до відкритих джерел «Google maps», складає близько 1 (одного) км.
Окрім того, відповідно до наявного у справі технічного паспорту, дачний будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_2 на праві власності, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав від 10.01.2022, розташований на земельній ділянці чотирикутної форми з лінійними розмірами 37,69 м; 31,71м; 32,25 м; 33,83 м.
З наданих позивачем фотознімків також вбачається, що земельна ділянка, на якій розташовано дачний будинок, огороджена металевим парканом, а облаштована проїзна дорога знаходиться до паркану і, як зазначено в постанові №015/24 про накладення штрафу, має орієнтовану площу - 800 кв.м.
У судовому засіданні суду 1-ї інстанції була допитана спеціаліст ОСОБА_3 яка пояснила, що при проведенні перевірки, складанні акту, межі земельної ділянки встановлювались лише з слів ОСОБА_1 і на думку ОСОБА_3 технічний паспорт на дачний будинок за адресою: АДРЕСА_1 , не відповідає дійсності.
З огляду на все викладене вище та оцінюючи відповідність оскаржуваної постанови вимогам ст.283 КУпАП, зокрема, наявності у ній опису обставин, установлених під час розгляду справи, суд 1-ї інстанції цілком правильно вказав, що відповідач формально виконав вимоги цієї статті, та вказав загальну диспозицію відповідної ч.5 ст.96 КУпАП. Такий підхід до складання постанови по справі порушує принцип верховенства права та законності, згідно з яким, особа, відносно якої було застосовано адміністративне стягнення має зрозуміти безпосередню суть адміністративного правопорушення, та мати право захиститись від конкретного правового обвинувачення, і, з іншого ж боку, суд, при перевірці законності та обґрунтованості винесеного рішення суб`єкта владних повноважень, має перевірити відповідність викладених фактів, конкретним обставинам, і доказам, зібраним відповідною особою, що свідчать на користь прийнятого рішення.
У ст.280 КУпАП закріплено також обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна ця особа в його вчиненні. 
Разом із тим, при складанні протоколу від 06.11.2024р. про адміністративне правопорушення та спірної постанови про справі про адміністративне правопорушення від 21.11.2024р. №015/24, була відсутня землевпорядна документація, не була ідентифікована облаштована проїзна дорога орієнтовано площею 800 кв.м., не встановлено та не долучено доказів того, що саме позивачем були здійснені будівельні роботи за адресою: АДРЕСА_1 .
Отже, враховуючи викладені обставини, судова колегія вважає, що суд 1-ї інстанції дійшов обґрунтованого висновку про протиправність та передчасність прийнятої відповідачем постанови від 21.11.2024р. №015/24, яка дійсно підлягає скасуванню.
Колегія суддів зазначає, що, хоча ця справа стосується адміністративного правопорушення, у ній закладено один з основних принципів забезпечення вирішення спорів у публічно-правовій сфері, зокрема, між суб`єктом приватного права і суб`єктом владних повноважень, що передбачає, що останній зобов`язаний забезпечити доведення в суді правомірності свого рішення, дії або ж бездіяльності, оскільки, в протилежному випадку, презюмується, що вони є протиправними.
Тобто, порушення визначеного правового механізму забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, нівелює об`єктивний та справедливий розгляд справи про адміністративне правопорушення, а отже виключає наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративні правопорушення.
Близьких за змістом висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 11.07.2018р. у справа №308/8763/15-а.
Враховуючи викладене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування судового рішення з мотивів, наведених в апеляційній скарзі відповідача. 
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»).
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
З огляду на зазначене, судова колегія доходить висновку, що суд 1-ї інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж в апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права. 
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, згідно зі ст.316 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст.286,308,311,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради - залишити без задоволення, а рішення Київського районного суду м.Одеси від 28 жовтня 2025 року - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повний текст постанови виготовлено: 01.05.2026р.

Головуючий у справі
суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов 

Судді: К.В. Кравченко

В.О. Скрипченко