Справа №295/11868/25
Категорія 7
2/295/3347/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.05.2026 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі: 
головуючого - судді Кузнєцова Д.В., 
за участю секретаря судового засідання Карпішиної С.С., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 про припинення права на частку в спільному майні, визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначає, що вона, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2 є співвласниками кв. АДРЕСА_1 з розміром часток в праві власності - 7/9 ( ОСОБА_1 ), 1/9 ( ОСОБА_3 ) та 1/9 ( ОСОБА_2 ). Як слідує зі змісту позову, вказана квартира була приватизована сім`єю ОСОБА_4 , а саме: ОСОБА_5 , його дружиною ОСОБА_1 та дочкою ОСОБА_1 в рівних частках по 1/3, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № НОМЕР_1 від 30.07.2010 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. У подальшому, 28.02.2020 року ОСОБА_6 подарувала своїй матері ОСОБА_1 1/3 частку в праві власності в вказаній квартирі (договір дарування від 28.02.2020 року №1022). Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 ОСОБА_1 (дружина спадкодавця), ОСОБА_3 (дочка спадкодавця) та ОСОБА_2 (сестра спадкодавця) в порядку спадкування за законом набули право на 1/9 частку в праві власності у вказаній квартирі, що підтверджується відповідними свідоцтвами про право на спадщину за законом, виданими у спадковій справі №176/2023 приватним нотаріусом. Позивач зауважує, що частка ОСОБА_2 в праві власності на квартиру є незначною та не може бути виділена в натурі, спільне володіння та користування цією квартирою є неможливим через неприязні стосунки. Окремо ОСОБА_1 звертала увагу, що відповідач не є родичем сім`ї ОСОБА_4 , ніколи в спірній квартирі не проживала та не проживає на теперішній час, комунальні послуги не сплачує та має частку в іншому житловому будинку. Відтак, припинення частки відповідача в праві власності у вказаній квартирі не завдасть інтересам ОСОБА_2 та членам її сім`ї істотної шкоди.
З огляду на викладене, ОСОБА_1 просить припинити право власності відповідача на 1/9 частку квартири АДРЕСА_1 та визнати за позивачем право власності на зазначену частку квартири.
Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Кузнєцова Д.В. від 02 жовтня 2025 року відкрито провадження у даній цивільній справі, розгляд якої постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження.
Представник позивача – адвокат Чайковська Р.А. в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. 
Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. 
Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, відзив на позовну заяву до суду не направляла.
Згідно із ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про спірні правовідносини сторін, суд вважає за можливе за згодою позивача провести заочний розгляд справи.
У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Вивчивши матеріали справи й дослідивши надані докази, суд дійшов наступного висновку.
Сторонам та третій особі у справі належить на праві приватної спільної часткової власності квартира АДРЕСА_1 з наступним розміром часток в праві власності - 7/9 ( ОСОБА_1 ), 1/9 ( ОСОБА_3 ) та 1/9 ( ОСОБА_2 ), що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №439550579 від 14.08.2025 (а.с. 40-41). Відповідач набула у власність частку в нерухомому майні на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.02.2025 та до того часу, згідно з матеріалами справи, не була співвласником спірної квартири (а.с. 37).
Відповідно до акта від 19.08.2025 року, підписаного головою правління ОСББ «Європа Плюс» Корсовецьким В.О., у квартирі АДРЕСА_1 проживають, зі слів сусідів, ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 . Та ОСОБА_9 (а.с. 60).
За відомостями з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №440834630 від 25.08.2025 року відповідач ОСОБА_2 має частку 15/600 у праві спільної часткової власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 75).
З довідки ВОМІРМП УДМС України в Житомирській області слідує, що ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 із 24.12.1980 року (а.с. 80).
Згідно з висновком експерта №С2316/03-2026 від 06.03.2026 року, складеного за результатами проведення судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи, ринкова вартість двокімнатної квартири АДРЕСА_1 становить 2 978 100,00 грн., в тому числі вартість 1/9 частки квартири становить 330 900,00 грн. Зазначено, що здійснити виділ в натурі співвласнику ОСОБА_2 належної їй на праві спільної часткової власності 1/9 частки у квартирі в окремо ізольовану квартиру, відповідно до розміру частки або із відступом від неї та вимог нормативно-правових актів в галузі будівництва із забезпеченням змоги інших співвласників використання іншої частини в якості окремої ізольованої квартири та забезпеченням однакових умов не вбачається можливим. Також не є можливим встановлення співвласнику ОСОБА_2 ізольованого користування належною їй на праві спільної часткової власності 1/9 часткою у вказаній квартирі (а.с. 121-144).
Статтею 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
У статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
У частині першій статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства (частини перша, друга статті 319 ЦК України).
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Відповідно до частин першої - третьої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.
У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Відповідно до статті 183 ЦК України подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.
У статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
Тобто стаття 365 ЦК України передбачає реалізацію права співвласників на припинення права власності одного із співвласників на його частку в спільному майні за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але можуть бути застосовані за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.
Таким чином, при вирішенні позову, пред`явленого на підставі статті 365 ЦК України, визначальним для прийняття судом рішення є встановлення обставини про те, що припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників не завдасть шкоди особі, право власності на частку якої припиняється, а визначення істотності шкоди, яка може бути завдана співвласнику, право якого припиняється, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи і технічних характеристик об`єкта, який є спільним майном.
Таке тлумачення відповідає сталій судовій практиці щодо застосування статті 365 ЦК України про примусове припинення частки у спільному майні, що викладено у постановах Верховного Суду від 31 січня 2019 року у справі № 219/1551/17, від 27 квітня 2021 року у справі № 524/2579/18, від 29 січня 2021 року у справі № 629/511/17, від 24 листопада 2021 року у справі № 754/16751/18.
Аналогічні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17, у постанові Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі № 344/120/16 та у постановах Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-81цс11, від 02 липня 2014 року у справі № 6-68цс14, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-1943цс16.
У постановах Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 760/8958/15 (провадження № 61-4860св18), від 01 червня 2023 року у справі № 344/2399/21 (провадження № 61-1592св23), від 11 грудня 2023 року у справі № 442/7979/21 (провадження № 61-3161св23), від 10 січня 2024 року у справі № 344/6767/14 (провадження № 61-6980св22) зазначено, що висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Суд при розгляді справи повинен перевіряти, чи не будуть порушені інтереси й заподіяна шкода (майнова або немайнова) внаслідок припинення права на частку.
Верховний Суд України у постанові від 13 січня 2016 року у справі № 6-2925цс15 вказав, що у справі за позовом одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачеві частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі; чи сплачують інші співвласники, які володіють та користуються майном, матеріальну компенсацію позивачеві за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію у рахунок визнання за ними права власності на спільне майно, та чи не становитиме це для них надмірний тягар. У цій справі також було заявлено вимогу про визнання права власності.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 на підставі статті 365 ЦК України просила припинити право власності відповідача на 1/9 частку спірної квартири та визнати за нею право власності на 1/9 частку вказаного нерухомого майна.
В обґрунтування підстав позову ОСОБА_1 посилалися на те, що між сторонами як співвласниками склались неприязні стосунки, частка відповідача у спільному майні є незначною, виділ такої частки у натурі є неможливий, припинення права на частку не завдасть істотної шкоди правам та інтересам відповідача, яка у спірній квартирі ніколи не проживала.
В ході судового розгляду справи було встановлено, що відповідач у спірній квартирі не проживає та забезпечена іншим житлом, а саме має 15/600 ід.часток у праві спільної часткової власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 119,8 кв. м та житловою площею 69,8 кв.м. Оцінивши наявні у матеріалах справи докази та проаналізувавши встановлені під час судового розгляду обставини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки належна відповідачу частка у праві власності на квартиру не може бути виділена в натурі, квартира є неподільною річчю, спільне володіння і користування майном його співвласниками є неможливим, а припинення права власності відповідача на належну їй частку у спірній квартирі не завдасть істотної шкоди її інтересам та інтересам членів її сім`ї. Крім того, позивач внесла на депозитний рахунок 330 900,00 грн., що відповідає реальній ринковій вартості 1/9 частки квартири. Ринкова вартість спірного об`єкта нерухомого майна не спростована іншими належними, достатніми та допустимими доказами.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1 649,33 грн. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду, що підтверджено документально.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать і витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи (п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
Згідно з ч. 6 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.
Таким чином, на підставі положень ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню також 12 187,98 грн. витрат за проведення судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи.
Керуючись ст. 15, 16, 319, 356, 358, 365 ЦК України, ст. 2-5, 10-13, 76-81, 141, 142, 264, 265, 352, 354 ЦПК України
УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.
Припинити право ОСОБА_2 на 1/9 частку у квартирі АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_1 , право власності на 1/9 частку у спадковому майні, що належало ОСОБА_2 , у квартирі АДРЕСА_1 .
Виплатити ОСОБА_2 в якості компенсації ринкової вартості 1/9 частки квартири АДРЕСА_1 з депозитного рахунку Богунського районного суду міста Житомира грошові кошти в сумі 330 900 грн. 00 коп., що внесені ОСОБА_1 згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №51 від 29.04.2026 року.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1 649,33 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 12 187,98 грн. витрат за проведення судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_4 РНОКПП НОМЕР_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_3 .
Третя особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_4 РНОКПП НОМЕР_4 .

Суддя