РІШЕННЯ
Іменем України

16 червня 2026 року 	м. Чернігів	справа  №927/642/25(927/375/26) 	

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Белова С.В., 
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи 
за участю секретаря судового засідання Матюшенко Н.О., 
позивач: Головне управління ДПС у Чернігівській області, код ЄДРПОУ ВП 44094124, вул. Реміснича, 11, м. Чернігів, 14000
відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Капабланка", код ЄДРПОУ 44457650, вул. Олександрівська (пн), буд. 5, м. Чернігів, 14034 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: арбітражний керуючий Пода Вячеслав Володимирович, РНОКПП НОМЕР_1 , свідоцтво №886 від 23.04.2013, адреса: АДРЕСА_1 предмет спору: стягнення 1 303 151,64 грн
поданої у межах справи №927/642/25 
за заявою кредитора: Товариства з обмеженою відповідальністю "Інчер", 
код ЄДРПОУ 42556531, вул. Халаменюка,8 оф.526, м. Кременчук, Полтавська область, 39600
боржник: Товариство з обмеженою відповідальністю "Капабланка", 
код ЄДРПОУ 44457650, вул. Олександрівська (пн), буд. 5, м. Чернігів, 14034 
предмет спору: про відкриття провадження у справі про банкрутство

Учасники справи не з`явились. 

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 10.07.2025 (суддя Белов С.В.) відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Капабланка" (код ЄДРПОУ 44457650, вул. Олександрівська (пн), буд. 5, м. Чернігів, 14034); введено мораторій на задоволення вимог кредиторів та процедуру розпорядження майном боржника; призначено розпорядником майна боржника Поду Вячеслава Володимировича (РНОКПП НОМЕР_1 , свідоцтво №886 від 23.04.2013, адреса: АДРЕСА_1 ). 
10.07.2025 на офіційному веб-порталі судової влади України оприлюднено повідомлення про відкриття провадження у даній справі про банкрутство з метою виявлення всіх кредиторів за №76580. 
11.12.2025, 10.02.2026, 17.03.2026, 28.04.2026 ухвалами Господарського суду Чернігівської області суду визнано грошові вимоги кредиторів. 
Постановою Господарського суду Чернігівської області від 28.04.2026 припинено процедуру розпорядження майном Товариства з обмеженою відповідальністю "Капабланка" (код ЄДРПОУ 44457650, вул. Олександрівська (пн), буд. 5, м. Чернігів, 14034); припинено повноваження розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Капабланка" арбітражного керуючого Пода Вячеслава Володимировича; визнано банкрутом Товариство з обмеженою відповідальністю "Капабланка" (код ЄДРПОУ 44457650, вул. Олександрівська (пн), буд. 5, м. Чернігів, 14034), з наслідками, передбаченими ст. 59 Кодексу України з процедур банкрутства; відкрито ліквідаційну процедуру строком на дванадцять місяців; ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Поду Вячеслава Володимировича (свідоцтво №886 від 23 квітня 2013 року, адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ); постановлено оприлюднити на офіційному веб-порталі судової влади України повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури; зобов`язано посадових осіб банкрута протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня призначення ліквідатора передати бухгалтерську та іншу документацію, печатки і штампи, матеріальні та інші цінності банкрута ліквідатору; постановлено скасувати арешти, накладені на майно, та інші обмеження щодо розпорядження майном Товариства з обмеженою відповідальністю "Капабланка"; зобов`язано ліквідатора виконати дії, передбачені розділом ІV "Ліквідаційна процедура" Кодексу України з процедур банкрутства та не пізніше ніж за два тижні до закінчення строку ліквідаційної процедури надати господарському суду звіт та ліквідаційний баланс. 
28.04.2026 на офіційному вебпорталі судової влади України оприлюднено повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури за №79239. 
23 квітня 2026 року Головне управління ДПС у Чернігівській області подало позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Капабланка" про стягнення 1 303 151,64 грн.
За правилами юрисдикції господарських судів у пункті 8 частини першої статті 20 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.
Справи, передбачені пунктом 8 частини першої статті 20 ГПК України, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням боржника (частина тринадцята статті 30 цього Кодексу), тобто є справами виключної підсудності.
Таким чином, процесуальний закон встановив імперативне правило виключної підсудності справ про банкрутство та справ у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, незалежно від моменту виникнення таких вимог, серед іншого справ за позовами з грошовими вимогами до боржника, позовне провадження у яких відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство відповідача.
З цими правилами кореспондуються приписи статті 7 КУзПБ, що визначає основні засади розгляду спорів, стороною в яких є боржник.
Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 28 квітня 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; номером справи визначено №927/642/25(927/375/26); ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (у межах справи про банкрутство); розгляд справи по суті призначено на 21 травня 2026 року; залучено арбітражного керуючого Поду Вячеслава Володимировича (ід. № НОМЕР_1 , свідоцтво №886 від 23.04.2013, адреса: АДРЕСА_1 , ел. пошта: ІНФОРМАЦІЯ_1 ) до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача; зобов`язано позивача не пізніше двох днів з дня вручення копії даної ухвали направити третій особі (арбітражному керуючому Пода В.В.) копії позовної заяви з додатками, а докази такого направлення надати суду; встановлено процесуальний строк для подання арбітражним керуючим Пода В.В. письмових пояснень щодо позову - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали; роз`яснено арбітражному керуючому Пода В.В., що подання письмових пояснень щодо позову є його правом; встановлено учасникам справи процесуальні строки. 
Ухвала суду від 28 квітня 2026 року доставлена до Електронних кабінетів учасників справи 28 квітня 2026 року о 13:24 та о 13:27, що підтверджується довідками про доставку електронного листа. 
20 травня 2026 року до суду від ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Капабланка" арбітражного керуючого Пода Вячеслав Володимирович надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній зазначив, що позовні вимоги ГУ ДПС в Чернігівській області про стягнення заборгованості у сумі 1303151,64 грн податкового боргу визнані відповідачем у повному обсязі. У відзиві на позовну заяву ліквідатор ТОВ "Капабланка" просить суд позовні вимоги ГУ ДПС у Чернігівській області у загальному розмірі 1303151,64 грн задовольнити повністю. 
У судове засідання 21 травня 2026 року повноважні представники учасників справи не з`явились; суд відклав судове засідання на 16 червня 2026 року. 
У судове засідання 16 червня 2026 року повноважні представники учасників справи не з`явились.
За загальними принципами здійснення судочинства, що також відображені у ст. 13, 14 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах диспозитивності та змагальності сторін. 
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. 
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив: 
За змістом ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства, кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки" діє в інтересах власників облігацій, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.
У відповідності з абз. 3 ч. 8 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства, до визнання боржника банкрутом спори боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника, вирішуються в межах справи про банкрутство шляхом їх розгляду у позовному провадженні господарським судом.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Капабланка" має статус юридичної особи, що підтверджується даними Єдиного Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Боржник з 09.05.2025 перебуває на обліку у Головному управлінні ДПС у Чернігівській області за основним місцем обліку, як платник податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), податку на прибуток приватних підприємств та єдиного соціального внеску.
Статтями 67, 68 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.
Згідно ст. 1 Податкового кодексу України, останній регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Відповідно до пп. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПКУ, грошове зобов`язання платника податків- це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеню.
Підпунктом 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України передбачений обов`язок платника податків, зокрема сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Положеннями пункту 38.1 статті 38 ПК України визначено, що виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
Підпунктом 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податкове зобов`язання - це сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).
У порушення зазначених вимог податкового законодавства, боржник неналежним чином виконує податкові обов`язки, за ним обліковується заборгованість, що виникла після відкриття провадження у справі про банкрутство, зокрема у розмірі 1 268 586,00 грн, а саме:
- з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в сумі 675266,00 грн (основний борг- 595333,00 грн, штрафна санкція - 79933,00 грн);
- з податку на прибуток приватних підприємств у сумі 593320,00 грн (основний борг - 539382,00 грн, штрафні санкції - 53 938,00 грн).
Зазначені податкові зобов`язання є узгодженими, відповідно до постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12.12.2025 по справі №560/2548/24.
Підстави та суми нарахованих зобов`язань з вказаних податків, а також розмір податкового боргу підтверджуються інтегрованими картками платника з відповідних податків, що згідно з Наказом Міністерства фінансів України від 12.01.2021 року № 5 «Про затвердження Порядку ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (зареєстрований в Міністерстві юстиції 15 березня 2021 року за №321/35943) ведуться з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків та зборів, містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу.
Факт наявності заборгованості у зазначеному розмірі визнаний відповідачем в особі ліквідатора у поданому до суду відзиві на позовну заяву. 
Факт узгодження податкового зобов`язання має наслідком обов`язок платника податку сплатити таке зобов`язання у встановлений законом строк. Невиконання обов`язку зі сплати узгодженого податкового зобов`язання призводить до набуття таким зобов`язанням статусу податкового боргу, процедура стягнення якого визначається законом. 
Згідно підпункту 14.1.175 ПК України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до приписів пунктів 59.1 та 59.4 ст. 59 ПК України, контролюючий орган надсилає податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання/вручення ППР, у разі коли у платника податків виник податковий борг, а також у разі коли платник податків самостійно подав податкову декларацію, але не погасив суми податкового зобов`язання у строк, установлений ПК України (без попереднього надсилання ППР).
Контролюючим органом відповідачу була надіслана податкова вимога форми «Ю» №0002664-1303-2201 від 11.02.2025 з дотриманням приписів п. 59.1 ст. 59 ПК України, яка отримана представником відповідача, що підтверджується підписом на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (у матеріалах справи а.с. 20). 
Згідно з пунктом 59.5 статті 59 ПК України у разі, якщо після направлення податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається. 
Крім того, за відповідачем рахується податковий борг з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, нарахований роботодавцями па суми: заробітної плати, винагороди за договорами цивільно-правового характеру, допомоги по тимчасовій непрацездатності (далі - ЄСВ), згідно з інтегрованими картками платника, які ведуться в Головному управлінні ДПС у Чернігівській області, у розмірі 34565,64 грн.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон №2464), боржник є платником (ЄСВ).
Пунктами 1 та 4 частини 2 статті 6 Закону № 2464 визначено, що обов`язками платника податку є своєчасне та у повному обсязі нарахування, обчислення і сплата єдиного внеску, а також подання звітності з ЄСВ. 
Боржник подав до контролюючого органу наступну звітність:
- податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за червень 2025 року № 9211757834 від 17.07.2025 року, де самостійно визначив зобов`язання у сумі 3737,05 грн, з терміном сплати 21.07.2025 року;
- уточнюючий податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за лютий 2025 року №9250193741 від 19.08.2025 року, де самостійно збільшив зобов`язання на суму 8108,02 грн, з терміном сплати 19.08.2025 року;
- податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за липень 2025 року №9249330922 від 18.08.2025 року, де самостійно визначив зобов`язання в сумі 2592,31 грн, з терміном сплати 20.08.2025 року;
- податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за серпень 2025 року № 9288459350 від 22.09.2025 року, де самостійно визначив зобов`язання в сумі 2793,78 грн, з терміном сплати 22.09.2025 року;
- податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за вересень 2025 року № 9324416921 від 20.10.2025 року, де самостійно визначив зобов`язання в сумі 2592,31 грн, з терміном сплати 20.,10.2025 року;
- податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за жовтень 2025 року №9362265907 від 19.11.2025 року, де самостійно визначив зобов`язання в сумі 13204,37 грн, з терміном сплати 20.11.2025 року;
- податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за листопад 2025 року № 9391778336 від 15.12.2025 року, де самостійно визначив зобов`язання в сумі 512,60 грн, з терміном сплати 22.12.2025 року;
- податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за грудень 2025 року №9424234710 від 13.01.2026 року, де самостійно визначив зобов`язання в сумі 512,60 грн, з терміном сплати 20.01.2026 року;
- податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за січень 2026 року №9026693353 від 12.02.2026 року, де самостійно визначив зобов`язання в сумі 512,60 грн, з терміном сплати 20.02.2026 року.
Термін виконання зобов`язань з ЄСВ визначений відповідно до частини 8 статті 9 Закону №2464.
З метою погашення заборгованості з ЄСВ контролюючим органом на адресу боржника була надіслана вимога про сплату боргу (недоїмки) від 16.03.2026 № Ю-3984-2201.
Статтею 25 Закону №2464 встановлено, що не підлягають оскарженню зобов`язання зі сплати ЄСВ, самостійно визначені платником.
Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом № 2464, є недоїмкою (пункт 6 частини 1 статті 1 цього Закону).
Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (частина 12 статті 9 Закону № 2464).
За приписами частини 16 статті 25 Закону № 2464 строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.
Підстави та суми нарахованих зобов`язань, а також розмір ЄСВ підтверджуються відповідними інтегрованими картками платника, що відповідно до Наказу Міністерства фінансів України від 12.01.2021 №5 «Про затвердження Порядку ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загально обов`язкове державне соціальне страхування» (зареєстрований в Міністерстві юстиції 15 березня 2021 року за № 321/35943) ведеться з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків та зборів, містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу.
Факт наявності заборгованості у зазначеному розмірі визнаний відповідачем в особі ліквідатора у поданому до суду відзиві на позовну заяву. 
Відповідно до п.95.1 ст.95 ПК України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності.
Порядок стягнення коштів з рахунків платника податків регламентований пунктами 95.2, 95.3 ст.95 ПК України і передбачає наступне:
- стягнення коштів платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги;
- стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.
Підпункт 20.1.34. п.20.1 ст.20 ПК України надає право контролюючому органу звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.
Відповідно до ст. 109-111 Податкового кодексу України, податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом. Діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Порушення податкового законодавства та порушень вимог, встановлених іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, тягне за собою відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами України.
Платники податків, податкові агенти, а також інші суб`єкти у випадках, прямо передбачених цим Кодексом, несуть фінансову відповідальність за вчинення податкових правопорушень.
За порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовується, зокрема фінансова відповідальність. Фінансова відповідальність за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства встановлюється та застосовується згідно з цим Кодексом та іншими законами. Фінансова відповідальність, що встановлюється згідно з цим Кодексом, застосовується у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів).
Позивач у позовній заяві, зокрема зазначає, що заборгованість у відповідача перед державним бюджетом виникла у період з 26.02.2020 по січень 2025, як зазначає позивач після порушення справи про банкрутство - у процедурі розпорядження майном, у зв`язку з чим на думку позивача вимоги, які є предметом стягнення за цим позовом, є поточними вимогами.
Разом з цим, суд не погоджується з доводами позивача стосовно того, що заявлені позовні вимоги є поточними, оскільки відповідач повинен був подати податкову декларацію за відповідним податком у 2020 році, тобто до відкриття провадження у справі про банкрутство (10.07.2025). 
Така позиція суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду , викладеною у постанові Верховного Суду від 17 січня 2024 року №903/51/20, у якій наведено, що положеннями податкового законодавства визначено обов`язок платника податків подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є, за кожний встановлений Податковим кодексом України звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню та обов`язок самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого ПК України для подання податкової декларації. Отже, для цілей розгляду грошових вимог податкового органу до боржника у справі про банкрутство та кваліфікації їх як конкурсних чи поточних, моментом виникнення грошових вимог податкового органу в розумінні Кодексу України з процедур банкрутства слід вважати перший день несплати боржником податку, що настає за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого Податковим кодексом України для подання податкової декларації за відповідним податком.
Крім того, судом враховано правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 15 грудня 2020 року у справі №904/1693/19. 
З наведеного вище, та доданих позивачем до позовної заяви документів, суд дійшов висновку про те, що заявлені позовні вимоги не є поточними грошовими вимогами, а є конкурсними вимогами.
Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. 
Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 
Згідно ч. 8 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства до визнання боржника банкрутом спори боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника, вирішуються в межах справи про банкрутство шляхом їх розгляду у позовному провадженні господарським судом. 
28.04.2026 постановою Господарського суду Чернігівської області, зокрема, припинено 
процедуру розпорядження майном Товариства з обмеженою відповідальністю "Капабланка" (код ЄДРПОУ 44457650, вул. Олександрівська (пн), буд. 5, м. Чернігів, 14034); припинено повноваження розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Капабланка" арбітражного керуючого Пода Вячеслава Володимировича; визнано банкрутом Товариство з обмеженою відповідальністю "Капабланка" (код ЄДРПОУ 44457650, вул. Олександрівська (пн), буд. 5, м. Чернігів, 14034).
Частиною 4 статті 60 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що у ліквідаційній процедурі господарський суд розглядає заяви з вимогами поточних кредиторів, які надійшли до господарського суду після офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом. Заяви з вимогами поточних кредиторів розглядаються господарським судом у порядку черговості їх надходження. За результатами розгляду зазначених заяв господарський суд своєю ухвалою визнає чи відхиляє (повністю або частково) вимоги таких кредиторів. Вимоги поточних кредиторів погашаються в порядку черговості, визначеної статтею 64 цього Кодексу.
Зважаючи на те, що заявлена до стягнення сума заборгованості є конкурсними вимогами, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. 
Разом з цим, суд роз`яснює заявнику, що заявник має право звернутись з відповідною заявою про визнання грошових вимог у межах справи про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Капабланка" (код ЄДРПОУ 44457650) (справа 927/642/25), згідно приписів Кодексу України з процедур банкрутства. 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
З урахуванням наведеного, суд зазначає, що решта долучених до матеріалів справи доказів та доводів сторін була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків суду не спростовує.
Враховуючи вищевикладене, господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. 
Одночасно суд звертає увагу учасників справи, що згідно ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства, конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника. 
Керуючись ст. 42, 73-80, 86, 129, 165, 233, 236-238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Кодексом України з процедур банкрутства, суд 

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю. 

Рішення складено та підписано 17 червня 2026 року. 

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду у строки, визначені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.В. Белов

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/