КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 червня 2026 року м. Київ справа №320/36893/25
Суддя Київського окружного адміністративного суду Лапій С.М., розглянувши в м. Києві у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом гр. ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду звернувся гр. ОСОБА_1 з позовом, у якому просить:
- визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області №103650014712 від 24.12.2024 про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області призначити ОСОБА_1 пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 19.12.2024.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка є дружиною померлого ОСОБА_2 , який мав статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 1, був особою з інвалідністю внаслідок війни, а його інвалідність була пов`язана з виконанням обов`язків військової служби при ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Позивачка зазначає, що повторно шлюб не укладала, на день звернення до пенсійного органу досягла 56-річного віку, має необхідний страховий стаж, а тому має право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника. 
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 24.05.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Судом встановлено, що позивач є дружиною померлого ОСОБА_2 (12.03.1967 - 12.05.2021) громадянина з числа учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 1 смерть якого пов`язана з Чорнобильською катастрофою, на момент смерті подружжя проживало разом, за однією адресою, що підтверджується записами в паспортах.
З матеріалів справи вбачається, що він брав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році, мав статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС категорії 1, особи з інвалідністю внаслідок війни, та отримував пенсію відповідно до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 р. № 796-XII.
19.12.2024 позивачка звернулася до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області №103650014712 від 24.12.2024 позивачці відмовлено у призначенні пенсії. Підставою відмови зазначено те, що позивачка не досягла пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України №1058-IV, а також в електронних матеріалах пенсійної справи відсутні окремі документи, зокрема свідоцтво про смерть годувальника та документ про перебування на утриманні або документ, що засвідчує спільне проживання з годувальником
Вважаючи рішення пенсійного органу протиправним, позивач звернулася до суду за захистом своїх прав.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення у разі втрати годувальника.
Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 54 Закону України №796-XII передбачено особливості пенсійного забезпечення осіб, віднесених до категорії 1, а також пенсій у зв`язку з втратою годувальника. Зокрема, дружинам/чоловікам, які втратили годувальника з числа учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, віднесених до категорії 1, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від причинного зв`язку смерті з Чорнобильською катастрофою. 
Водночас право особи на пенсійне забезпечення має оцінюватися не ізольовано за однією нормою, а з урахуванням усієї сукупності спеціального законодавства, що регулює статус померлого годувальника та членів його сім`ї.
З матеріалів справи вбачається, що померлий ОСОБА_2 був не лише учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС категорії 1, але й особою з інвалідністю внаслідок війни, інвалідність якої була пов`язана з виконанням обов`язків військової служби при ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи .
Відповідно до статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до членів сімей загиблих/померлих ветеранів війни належить, зокрема, один із подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні. 
Стаття 115 Закону України Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV передбачає право на призначення пенсії за віком окремим категоріям громадян. Зокрема, дружини/чоловіки, якщо вони не взяли повторний шлюб, яким надано статус сімей загиблих/померлих ветеранів війни відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», мають право на пенсію після досягнення жінками 50 років та за наявності страхового стажу не менше 20 років. 
Суд зазначає, що відповідач, приймаючи спірне рішення, обмежився застосуванням загальної норми статті 36 Закону України №1058-IV щодо досягнення позивачкою пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, та не врахував спеціальної норми статті 115 Закону №1058-IV, яка встановлює особливі умови пенсійного забезпечення для дружин померлих ветеранів війни.
Такий підхід відповідача є помилковим, оскільки позивачка на дату звернення до органу Пенсійного фонду досягла 56-річного віку, тобто перевищила вік 50 років, визначений статтею 115 Закону №1058-IV для відповідної категорії осіб.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з померлим годувальником, повторно шлюб не укладала, проживала з ним за однією адресою, а померлий мав статус особи з інвалідністю внаслідок війни та учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС категорії 1 .
Посилання відповідача на відсутність в електронних матеріалах пенсійної справи свідоцтва про смерть годувальника та документа про спільне проживання суд оцінює критично, оскільки такі документи долучені до матеріалів справи, а пенсійний орган, у разі наявності сумнівів або відсутності окремих документів, був зобов`язаний сприяти всебічному, повному та об`єктивному розгляду заяви позивачки, а не приймати формальне рішення про відмову.
Згідно з пунктом 4.7 Порядку № 22-1 подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, орган, що призначає пенсію, зобов`язаний забезпечити всебічний, повний і об`єктивний розгляд усіх поданих документів.
У спірних правовідносинах відповідач цього обов`язку не виконав, оскільки обмежився формальним посиланням на відсутність окремих документів в електронних матеріалах пенсійної справи, не з`ясував фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення заяви, не витребував відсутні документи, не повідомив позивачку про необхідність їх подання та не надав їй можливості усунути відповідні недоліки.
При цьому з матеріалів справи вбачається, що позивачкою були надані документи, які підтверджують факт шлюбу з померлим годувальником, факт його смерті, статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС категорії 1, статус особи з інвалідністю внаслідок війни, а також спільне проживання подружжя за однією адресою. Відтак відповідач мав обов`язок надати належну правову оцінку всім поданим документам у їх сукупності, а не приймати рішення про відмову з формальних підстав.
Саме по собі неналежне відображення, неповнота або відсутність окремих документів в електронних матеріалах пенсійної справи не може покладатися у провину заявнику та не є самостійною правовою підставою для відмови у призначенні пенсії, якщо особа подала документи, необхідні для підтвердження свого права, або пенсійний орган мав можливість витребувати чи перевірити такі документи в межах наданих йому повноважень.
Суд також враховує, що відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах щодо протиправності рішень суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування правомірності такого рішення покладається саме на відповідача.
Відповідач не довів правомірності прийнятого рішення, не навів належних мотивів незастосування до позивачки спеціальної норми статті 115 Закону №1058-IV та не спростував наявність у позивачки права на пенсійне забезпечення як дружини померлого учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС категорії 1 та особи з інвалідністю внаслідок війни.
За таких обставин суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області №103650014712 від 24.12.2024 є протиправним та підлягає скасуванню.
Відповідно до частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання протиправним та скасування індивідуального акта, а також про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.
Частиною четвертою статті 245 КАС України передбачено, що суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У цій справі судом встановлено, що позивачка є дружиною померлого годувальника, повторно шлюб не укладала, на дату звернення до пенсійного органу досягла віку, передбаченого статтею 115 Закону №1058-IV, а померлий годувальник мав статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС категорії 1 та особи з інвалідністю внаслідок війни.
Отже, за наявності підтвердженого страхового стажу не менше 20 років у позивачки виконані умови для призначення пенсії. Відтак належним та ефективним способом захисту порушеного права є не лише скасування рішення про відмову, а й зобов`язання відповідача призначити позивачці пенсію у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до частини першої статті 45 Закону України №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім випадків, передбачених законом.
Оскільки позивачка звернулася із заявою про призначення пенсії 19.12.2024, пенсія підлягає призначенню саме з цієї дати.
Виходячи з викладеного, суд доходить висновку про протиправність рішення відповідача, а відтак вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Частиною 1 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з вимогами ст.139 КАС України судові витрати не стягуються, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.10 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 8, 9, 10, 77, 90, 139, 205, 242-246, 250, 251, 255, 295, 297, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
Адміністративний позов задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області №103650014712 від 24.12.2024 про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника ОСОБА_1 . 
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області призначити ОСОБА_1 пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 19.12.2024.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лапій С.М.