ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

28 квітня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 280/5619/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача: Шальєвої В.А.,
суддів: Чередниченка В.Є., Іванова С.М., 
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу громадської організації «Безпека та добробут» на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19 вересня 2025 року (суддя Калашник Ю.В., повне судове рішення складено 19 вересня 2025 року) в справі № 280/5619/25 за позовом Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до громадської організації «Безпека та добробут» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені, 

ВСТАНОВИВ:

Запорізьке обласне відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до громадської організації «Безпека та добробут» про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2024 рік в розмірі 30380,11 грн.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 19 вересня 2025 року позов задоволено.
Стягнуто з Громадської організації “БЕЗПЕКА ТА ДОБРОБУТ” на користь Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю суму адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2024 році у розмірі 30380,11 грн. 
В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення з підстав неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. 
Звертає увагу, що ГО «БЕЗПЕКА ТА ДОБРОБУТ» (код ЄДРПОУ 43358955) є неприбутковою організацією, не використовує найману працю, не має штатних посад та найманих працівників. Відповідачем укладені строкові договори з Запорізьким обласним центром зайнятості (код ЄДРПОУ 03491412) про організацію суспільно корисних робіт та їх фінансування, фінансування яких здійснюється центром зайнятості за рахунок коштів Фонду в межах коштів, передбачених у бюджеті Фонду на відповідні цілі, а також коштів місцевих бюджетів, підприємств, установ, організацій, інших джерел, не заборонених законодавством. 
Працівники, що виконували суспільно корисні роботи, за яких відповідачем сплачено ЄСВ у 2024 році, не є її працівниками та мають статус безробітних, що перебувають на обліку в Центрі зайнятості. 
Крім того, керівник ГО «БЕЗПЕКА ТА ДОБРОБУТ» ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 2 групи. 
Тому вважає, що в діях відповідача відсутня вина щодо недотримання ним у 2024 році нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, а тому відсутні підстави для застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій. 
Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, доходить до висновку, що апеляційна скарга має бути задоволена з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до розрахунку сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2024 рік, надісланого Громадській організації “БЕЗПЕКА ТА ДОБРОБУТ”, середньооблікова чисельність штатних працівників, що працювали у відповідача, за рік склала 11 осіб, таким чином, середньооблікова чисельність осіб з інвалідністю, відповідно до нормативу, встановленого ч. 1 ст. 19 Закону, повинна складати 1 особу. Середньооблікова чисельність штатних працівників, яким встановлена інвалідність, у роботодавця склала 0 осіб.
Сума коштів адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю становить 29324,59 грн.
При поданні до суду позову позивачем розрахована пеня у розмірі 1055,52 грн.
Суд першої інстанції, врахувавши, що відповідач фактично за 2024 рік мав середньооблікову кількість штатних працівників облікового складу у кількості 11 осіб, не надання відповідачем доказів працевлаштування у звітному періоді 1 особи з інвалідністю, а а також створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, дійшов до висновку, що норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідачем у 2024 році не виконано.
Суд визнає приведені висновки помилковими, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що згідно з розрахунком сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2024 рік, середньооблікова чисельність штатних працівників, що працювали у ГО «Безпека та добробут», склала 11 осіб; середньооблікова чисельність штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлено інвалідність, - 0 осіб; норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю (4 відсотки середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця, округлені до цілого значення) – 1 особа; фонд оплати праці штатних працівників – 645140,89 грн (а.с. 5).
Позивачем відповідачу нараховані адміністративно-господарські санкції за нестворені робочі місця (1 місце) для забезпечення працевлаштування осіб з інвалідністю у 2024 році в розмірі 29324,59 грн.
Крім того, позивач також просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 1055,52 грн. 
Адміністративно-господарські санкції відповідачем не сплачено.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні визначає Закон України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» від 21 березня 1991 року № 875-XII (далі – Закон № 875-ХІІ), який гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами.
Статтею 7 Закону № 875-ХІІ визначено, що законодавство про соціальну захищеність осіб з інвалідністю в Україні складається з цього Закону та інших актів законодавства, що видаються відповідно до нього.
Згідно зі статтею 17 цього Закону з метою реалізації творчих і виробничих здібностей осіб з інвалідністю та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом.
Підприємства, установи і організації за рахунок коштів Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю або за рішенням місцевої ради за рахунок власних коштів у разі потреби створюють спеціальні робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, здійснюючи для цього адаптацію основного і додаткового обладнання, технічного оснащення і пристосування тощо з урахуванням обмежених можливостей осіб з інвалідністю.
Відмова в укладенні трудового договору або в просуванні по службі, звільнення за ініціативою адміністрації, переведення особи з інвалідністю на іншу роботу без її згоди з мотивів інвалідності не допускається, за винятком випадків, коли за висновком медико-соціальної експертизи або в інших установлених законом випадках стан його здоров`я перешкоджає виконанню професійних обов`язків, загрожує здоров`ю і безпеці праці інших осіб, або продовження трудової діяльності чи зміна її характеру та обсягу загрожує погіршенню здоров`я осіб з інвалідністю. 
За змістом статті 18 Закону № 875-XII забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.
Підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань особи з інвалідністю, наявних у неї професійних навичок і знань, а також рекомендацій у сфері зайнятості.
Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для таких осіб умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до статті 18-1 Закону № 875-XII особа з інвалідністю, яка не досягла пенсійного віку, не працює, але бажає працювати, має право бути зареєстрованою у державній службі зайнятості як безробітна.
Рішення про визнання особи з інвалідністю безробітною і взяття її на облік для працевлаштування приймається центром зайнятості за місцем проживання особи з інвалідністю на підставі поданих нею рекомендації МСЕК або рекомендації у сфері зайнятості та інших передбачених законодавством документів.
Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК або рекомендації у сфері зайнятості, наявних у особи з інвалідністю кваліфікації та знань, з урахуванням її побажань.
Державна служба зайнятості може за рахунок Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю надавати дотацію роботодавцям на створення спеціальних робочих місць для осіб з інвалідністю, зареєстрованих у державній службі зайнятості, а також проводити професійну підготовку, підвищення кваліфікації і перепідготовку цієї категорії осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Підприємствам, установам, організаціям, у тому числі фізичним особам, які використовують найману працю, за працевлаштування осіб з інвалідністю за направленням територіальних органів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, можуть надаватися компенсації, визначені Законом України "Про зайнятість населення".
Відповідно до статті 19 Закону №875-ХІІ для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі 4 відсотки середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.
Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті та з урахуванням вимог статті 18 цього Закону, і здійснюють працевлаштування осіб з інвалідністю у рахунок нормативу робочих місць. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.
(...)
Виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичною особою, яка використовує найману працю, осіб з інвалідністю, для яких це місце роботи є основним.
До виконання підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, які використовують найману працю, нормативу робочих місць, визначеного згідно з частиною першою цієї статті, зараховується забезпечення роботою осіб з інвалідністю на підприємствах, в організаціях громадських об`єднань осіб з інвалідністю шляхом створення господарських об`єднань підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, які використовують найману працю, та підприємствами, організаціями громадських об`єднань осіб з інвалідністю з метою координації виробничої, наукової та іншої діяльності для вирішення спільних економічних та соціальних завдань.
Відповідно до частини десятої статті 19 Закону №875-ХІІ керівники підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, у разі незабезпечення виконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю несуть відповідальність у встановленому законом порядку.
За приписами статті 20 Закону № 875-XII підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.
За частинами одинадцятою - дванадцятою статті 19 Закону №875-ХІІ Фонд соціального захисту осіб з інвалідністю щороку до 10 березня в автоматизованому режимі з використанням даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та Централізованого банку даних з проблем інвалідності здійснює визначення підприємств, установ та організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, які не забезпечили виконання у попередньому році нормативу робочих місць, визначеного згідно з частиною першою цієї статті, та надсилає їм розрахунок сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за попередній рік, обчислених відповідно до статті 20 цього Закону.
У разі зміни до 31 березня показників за попередній рік у Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування, що впливають на визначену згідно із частиною дванадцятою цієї статті суму адміністративно-господарських санкцій, Фонд соціального захисту осіб з інвалідністю до 10 червня в автоматизованому режимі з використанням даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та Централізованого банку даних з проблем інвалідності формує та надсилає уточнений розрахунок сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за попередній рік, обчислених відповідно до статті 20 цього Закону. Зміна показників у Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування після 31 березня не призводить до зміни сум адміністративно-господарських санкцій, які визначені у відповідному розрахунку або уточненому розрахунку. 
Відтак, адміністративно-господарські санкції за незайняті особами з інвалідністю робочі місця є заходом впливу до правопорушника у сфері господарювання у зв`язку зі скоєнням правопорушення, передбаченого статтею 20 Закону № 875-XII.
У межах спірних правовідносин позивач вважає, що у відповідача не працевлаштовано 1 особу з інвалідністю, що тягне за собою згідно зі статтею 20 Закону № 875-ХІІ нарахування адміністративно-господарських санкцій.
За позицією відповідача у нього відсутній обов`язок з нарахування та сплати адміністративно-господарського штрафу за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, оскільки він не використовує найману працю, є неприбутковою організацією.
Судом встановлено, що ГО «Безпека та добробут» є неприбутковою організацією, що підтверджено витягом з Реєстру неприбуткових установ та організацій.
Відповідач не використовує найману працю, не має штатних посад, найманих працівників.
Відповідно до розпорядження голови Запорізької обласної державної адміністрації від 17 листопада 2022 року № 518 «Про організацію суспільно корисних робіт» та рішення Запорізької міської ради від 27 квітня 2023 року №122 «Про організацію суспільно корисних робіт в умовах воєнного стану» між Запорізьким обласним центром зайнятості та громадською організацією «Безпека та добробут» (код ЄДРПОУ 43358955) протягом 2024 року укладено договори про організацію та фінансування суспільно корисних робіт від 30 травня 2024 року № 40с, від 13 серпня 2024 року №58с, від 21 листопада 2024 року №97с, предметом яких є залучення зареєстрованих безробітних та/або незайнятих внутрішньо переміщених осіб працездатного віку з числа застрахованих осіб, які не мають статусу зареєстрованого безробітного, за направленням центру зайнятості на створені тимчасові робочі місця для виконання суспільно корисних робіт.
Відповідачем у 2024 році на виконання зазначених договорів створені тимчасові робочі місця для проведення суспільно корисних робіт відповідно до умов вищевказаних договорів. 
Фінансування суспільно корисних робіт здійснювалось центром зайнятості за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття (далі - Фонд), в межах коштів, передбачених у бюджеті Фонду на відповідні цілі, а також коштів місцевих бюджетів, підприємств, установ, організацій, інших джерел, не заборонених законодавством. 
Працівники, що виконували суспільно корисні роботи, за яких відповідачем сплачено єдиний соціальний внесок у 2024 році, не є її найманими працівниками ГО «Безпека та добробут», мають статус безробітних, що перебувають на обліку в центрі зайнятості. 
При цьому рішенням Запорізької міської ради №15 від 20 травня 2024 року «Про внесення змін до рішення міської ради від 27 квітня 2023 року №122 «Про організацію суспільно корисних робіт в умовах воєнного стану» ГО «Безпека та добробут» внесена в перелік замовників суспільно корисних робіт в межах Запорізької міської територіальної громади, де працюватимуть зареєстровані безробітні особи, залучені до суспільно корисних робіт, зокрема внутрішньо переміщені.
Зважаючи на наведені обставини, які підтверджені належними доказами, наданими відповідачем до апеляційної скарги, які прийняті судом, суд визнає обґрунтованими доводи апелянта про те, що ГО «Безпека та добробут» у 2024 році не використовувало найману працю за трудовими договорами, а позивач не довів належними та допустимими доказами, що відповідачем у 2024 році використовувалась наймана працю та, як наслідок, відповідач мав обов`язок виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю.
Відповідно, оскільки відповідач не використовував найману працю у 2024 року, не мав обов`язку створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення з ГО «Безпека та добробут» адміністративно-господарських санкцій за нестворення таких робочих місць за 2024 рік та пені за несвоєчасну сплату зазначених санкцій.
Також суд погоджується із доводами відповідача про відсутність у нього обов`язку з подання форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)».
Згідно із пунктом 4 частини третьої статті 50 Закону України «Про зайнятість населення» від 5 липня 2012 року № 5067-VI (далі - Закон № 5067-VI у редакції на час спірних відносин) роботодавці зобов`язані своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про: попит на робочу силу (вакансії); заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання не пізніше ніж за два місяці до вивільнення (не пізніше ніж за 30 календарних днів до вивільнення у разі звільнення державних службовців відповідно до пунктів 1 та 1-1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу»). Інформація щодо вивільнення працівників відповідно до пункту 6 частини першої статті 41 Кодексу законів про працю України подається не пізніш як за 10 календарних днів до вивільнення.
Відповідно до статей 19 і 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», статей 24-1, 26 та частини другої статті 27 Закону України «Про зайнятість населення» постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 року № 70 (в редакції, чинній з 09 червня 2023 року) затверджено Порядок сплати підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, пунктом 2 якого передбачено, що роботодавці сплачують суму адміністративно-господарських санкцій відділенням Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю (далі - відділення Фонду) за місцем їх державної реєстрації як юридичних осіб або фізичних осіб - підприємців на рахунки, відкриті в органах Державного казначейства, до 15 квітня року, що настає за роком, в якому відбулося порушення нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю. 
Наказом Міністерства економіки України від 12 квітня 2022 року № 827-22, який набрав чинності 07 липня 2022 року, далі - Порядок № 827-22) затверджені форма звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» та Порядок її подання, яким визначений механізм подання означеної форми звітності.
Відповідно до пункту 1.4 Порядку № 827-22 форма № 3-ПН подається юридичними особами, фізичними особами - підприємцями, які в межах трудових відносин використовують працю фізичних осіб (далі - роботодавець), за наявності попиту на робочу силу (вакансії).
Згідно з пунктом 1.5 Порядку №827-22 форма № 3-ПН заповнюється та подається роботодавцем до філії міжрегіонального/регіонального центру зайнятості (або до міського, районного, міськрайонного центру зайнятості - до дати припинення їхньої діяльності) (далі - центр зайнятості) незалежно від місцезнаходження роботодавця з дня виникнення в нього потреби в підборі працівників та/або з дати відкриття вакансії, але не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення нового робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.
Відтак, саме на роботодавців, які використовують найману працю, покладено обов`язок подавати до відповідного центру зайнятості звітність форми №3-ПН й лише за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через 3 робочі дні з дати відкриття вакансії, відповідно, оскільки відповідач не використовує найману працю, такий обов`язок на нього не покладено.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.
Відповідачем в апеляційній скарзі наведена заява про поворот виконання рішення.
Судом встановлено, рішення в цій справі звернуто до примусового виконання.
Постановою головного державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 29 грудня 2025 року відкрите виконавче провадження № 79886567 з примусового виконання виконавчого листа № 280/5619/25, виданого 18 листопада 2025 року Запорізьким окружним адміністративним судом, про стягнення з Громадської організації «БЕЗПЕКА ТА ДОБРОБУТ» на користь Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю суму адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2024 році у розмірі 30380,11 грн. 
ГО «Безпека та добробут» перераховано платіжною інструкцією №0.0.4698928610.1 від 05 січня 2026 року заборгованість за ВП № 79886567 у розмірі 33878,12 грн.
Відповідно до частини першої, четвертої - п`ятої статті 380 КАС України суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.
Питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони.
До заяви про поворот виконання рішення шляхом повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості додається документ, який підтверджує те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним виконавцем.
Зважаючи на те, судове рішення про стягнення адміністративно-господарських санкцій скасовано, ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову про стягнення таких санкцій, відповідачем підтверджено платіжним документом, що суму, стягнуту за раніше ухваленим рішенням, списано установою банку, тому наявні підстави для повороту виконання рішення.
При цьому суд зауважує, що поворот виконання рішення здійснюється у межах стягнутої судовим рішенням суми адміністративно-господарських санкцій та пені у розмірі 30 380,11 грн. 
Оскільки ця справа є справою незначної складності у розумінні частини шостої статті 12 КАС України, розглянута за правилами спрощеного позовного провадження та не відноситься до справ, які відповідно до КАС України розглядаються за правилами загального позовного провадження, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом.
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу громадської організації «Безпека та добробут» на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19 вересня 2025 року в справі №280/5619/25 задовольнити.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19 вересня 2025 року в справі №280/5619/25 за позовом Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до громадської організації «Безпека та добробут» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені скасувати.
Ухвалити у справі №280/5619/25 нове рішення.
У задоволенні позову Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до громадської організації «Безпека та добробут» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені відмовити.
Допустити поворот виконання рішення у межах стягнутої скасованим судовим рішенням суми у розмірі 30380 (тридцять тисяч триста вісімдесят) грн 11 коп. 
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати ухвалення 28 квітня 2026 року та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.
Повне судове рішення складено 28 квітня 2026 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва 

суддя В.Є. Чередниченко 

суддя С.М. Іванов