Справа № 131/1285/25
Провадження № 22-ц/801/1032/2026
Категорія: 86
Головуючий у суді 1-ї інстанції Коваль А. М.
Доповідач:Голота Л. О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2026 року	Справа № 131/1285/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючого судді Голоти Л. О. (суддя - доповідач),
суддів Оніщука В.В., Рибчинського В.П., 
за участю секретаря судового засідання Литвин Ю.О., 
розглянув (в режимі відеоконференції) у відкритому судовому засіданні справу № 131/1285/25 за заявою ОСОБА_1 про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення над нею опіки і призначення опікуна, заінтересована особа: Іллінецька міська рада,
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 17.02.2026, ухвалене у складі судді Коваля А.М. в приміщенні суду в м. Іллінці, повний текст рішення складено 23.02.2026, - 

в с т а н о в и в :

14.08.2025  ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просив визнати його тещу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 недієздатною та призначити його її опікуном.
Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 має встановлений основний діагноз «G10 Хвороба Гантінгтона», що супроводжується ускладненнями: R26.8 «Інші та неуточнені порушення ходи та рухливості» та R47.8 «Інші та неуточнені розлади мови», а також супутнім станом - Z74.3 «Потреба у постійному сторонньому догляді». Унаслідок даної хвороби теща є нерухомою, не здатною ні до пересування, ні до самообслуговування, без сторонньої допомоги вона не може існувати. Внаслідок необхідності у постійному догляді, що потребує значних фізичних сил (пересування, підйом, купання, тощо) заявник стверджує, що догляд здійснює саме він, як чоловік, що може фізично забезпечувати догляд за тещею; він має можливість дбати про свою тещу, створювати необхідні побутові умови, забезпечувати її доглядом та лікуванням. Вважає, що він є єдиною особою, яка має можливість стати опікуном як її зять, оскільки постійно здійснює опіку над нею. 
Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 17.02.2026 заяву задоволено частково. Визнано ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 недієздатною. В іншій частині вимог заяви відмовлено. До призначення у встановленому законом порядку опікуна над ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його обов`язки покласти на орган опіки та піклування Іллінецької міської ради Вінницького району Вінницької області. Витрати, пов`язані із проведенням експертизи у розмірі 9229 грн 28 коп компенсовано за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Визначено строк дії рішення в частині визнання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , недієздатною на два роки з моменту набрання даним рішенням законної сили.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції,  ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу (вх № 3291/26-вх від 18.03.2026), в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмовленої вимоги про призначення опікуна та ухвалити нове рішення про призначення ОСОБА_1 опікуном над недієздатною ОСОБА_3 ..
Основними доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції підтверджено, що фактичний догляд за недієздатною особою протягом тривалого часу здійснює заявник ОСОБА_1 , проживає разом з ОСОБА_4 , забезпечує їй необхідні побутові умови, догляд, супровід та організацію лікування, однак не зважаючи на це відмовлено всупереч статті 55 ЦК України у призначенні заявника опікуном; орган опіки та піклування підтримує кандидатуру ОСОБА_1 та прийняв рішення та подання про призначення його опікуном ОСОБА_4 ..
У строк встановлений судом відзив на апеляційну скаргу не надходив. 
Щодо розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції. 
Відповідно до частини третьої статті 368 ЦПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
У судовому засіданні ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.
Представник Іллінецької міської ради Маснецька І.В. не забезпечила можливість своєї участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції, вийшовши на відеозв`язок з судом не забезпечила свою можливість буди почутою.
Ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, його представник, який подав відповідну заяву, крім випадку коли суд після призначення судового засідання чи під час такого засідання втратив технічну можливість забезпечити проведення відеоконференції (частина п`ята статті 212 ЦПК України). 
Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином про дату, час і місце розгляду справи. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 , переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України). 
Відповідно до частини п`ятої статті 367 ЦПК України, якщо поза увагою доводів апеляційної скарги залишилася очевидна незаконність або необґрунтованість рішення суду першої інстанції у справах окремого провадження, суд апеляційної інстанції переглядає справу в повному обсязі.
Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.
У справі встановлено наступні обставини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади від 7.08.2025 /а. с. 7/.
15.02.2002 ОСОБА_1 уклав шлюб із ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 від 16.02.2002 /а. с. 8/.
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з витягом з реєстру територіальної громади від 12.08.2025 /а. с. 10-11/.
ОСОБА_3 є матір`ю ОСОБА_5 згідно з копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 06.06.1978 /а. с. 9/.
Відповідно до акта обстеження про спільне проживання мешканки міста Іллінці ОСОБА_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , від 11.08.2025, остання у даний час проживає у приватному житловому будинку за вказаною адресою. У зв`язку з поважним віком, численними хворобами та нерухомим станом ОСОБА_3 постійно потребує сторонньої допомоги по догляду, який на даний час здійснює ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 /а. с. 12/.
Згідно з висновком № 138/3 від 7.08.2025 ОСОБА_3 потребує отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі /а. с. 13/.
Згідно з консультаційним висновком спеціаліста від 6.08.2025 ОСОБА_3 має діагноз «G10 Хвороба Гантінгтона», що супроводжується ускладненнями: R26.8 «Інші та неуточнені порушення ходи та рухливості» та R47.8 «Інші та неуточнені розлади мови», а також супутнім станом - Z74.3 «Потреба у постійному сторонньому догляді» /а. с. 14-15/. 
Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 917 від 27.11.2025 ОСОБА_3 страждає на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді деменції при хворобі Гентінгтона (F02.2), не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а тому потребує опіки /а. с. 41-42/.
Задовольняючи частково заяву, суд першої інстанції виходив з того, що заява в частині визнання фізичної особи недієздатною є обґрунтованою та підлягає задоволення, а в частині встановлення над нею опіки і призначення опікуна задоволенню не підлягає, оскільки встановлені судом фактичні обставини та необґрунтованість подання органу опіки та піклування свідчить про неможливість призначення заявника ОСОБА_1 опікуном його тещі ОСОБА_3 .. 
Висновок суду першої інстанції про часткове задоволення заяви зроблено за неповного з`ясування обставин справи, неправильного застосування норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, що відповідно до частини п`ятої статті 367 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції в повному обсязі, з огляду на наступне.
Щодо визнання особи недієздатною.
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи (пункт 1 частини другої статті 293 ЦПК України).
Відповідно до частини третьої статті 296 ЦПК України заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги.
Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (частина друга статті 3 СК України).
СК України регулює зокрема сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини, між бабою, дідом, прабабою, прадідом та внуками, правнуками, рідними братами та сестрами, мачухою, вітчимом та падчеркою, пасинком, між іншими членами сім`ї, визначеними у ньому. Водночас, Сімейний кодекс України не регулює сімейні відносини між двоюрідними братами та сестрами, тіткою, дядьком та племінницею, племінником і між іншими родичами за походженням (стаття 2 СК України).
Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Отже, законодавством не передбачено вичерпного переліку членів сім`ї та визначено критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання.
Такий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 31.03.2020 у справі № 205/4245/17.
У постанові Верховного Суду від 25.12.2024 у справі № 209/2893/22 зазначено, що першочерговим у цій категорії справ є з`ясування судом наявності правосуб`єктності заявника, а саме, чи належить він до певної групи осіб, які мають право на подання заяви про визнання особи недієздатною, встановлення опіки та призначення їй опікуна.
Колегія суддів звертає увагу на те, що  ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою : АДРЕСА_2 не надано доказів, що він є суб`єктом у розумінні ч.3 ст. 296 ЦПК України, який має право на звернення до суду із заявою про визнання  ОСОБА_3 , яка зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 недієздатною /а. с. 10-11/. 
Акт обстеження про спільне проживання мешканки м. Іллінці ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_2 від 11.08.2025, який підписаний депутатом міської ради та сусідами, не є належним доказом на підтвердження факту спільного проживання заявника та підопічної, ведення ними спільного побуту та наявності між ними спільних прав та обов`язків, оскільки цей акт складено неуповноваженими особами та в ньому не зазначено період проживання ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_2 , правова підстава такого проживання. /12/
У свою чергу, у медичному висновку № 138/3 від 07.08.2025 року місцем проживання ОСОБА_3 зазначено саме АДРЕСА_1 . / а.с. 13/ 
Суду не надано заявником належних та допустимих доказів про фактичне місце проживання ОСОБА_3 ..
Згідно із статтею 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність набувати своїми діями для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.
Відповідно до положень частини першої статті 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.
Справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи чи визнання фізичної особи недієздатною суд розглядає за участю заявника, особи, стосовно якої розглядається справа про визнання її недієздатною, її адвоката та представника органу опіки та піклування. З урахуванням стану здоров`я особи, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною, її участь у розгляді справи може відбуватися у режимі відеоконференції з психіатричного чи іншого лікувального закладу, в якому перебуває така особа, про що суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі (частина перша статті 299 ЦПК України).
До заінтересованих осіб належать особи, які беруть участь у справі та мають у ній юридичну заінтересованість. Коло заінтересованих осіб визначається взаємовідносинами із заявником у зв`язку з обставинами, які підлягають визнанню і які можуть вплинути на їх права та обов`язки. Участь у справі цих осіб обумовлюється тим, що із визнанням обставин заявник може реалізувати свої права у правовідносинах, у яких беруть участь і заінтересовані особи. Для цих осіб характерним є те, що їхні суб`єктивні права та обов`язки мають юридичний зв`язок із суб`єктивними правами і обов`язками заявників.
Права заінтересованих осіб знаходяться у юридичному зв`язку із суб`єктивними правами заявників і зумовлюються визнанням обставин. Інтереси заінтересованих осіб можуть суперечити інтересам заявника (постанова ВС у справі № 638/4/19 від 7.04.2020, провадження № 61-18132св19).
Заінтересовані особи беруть участь у справах окремого провадження з метою захисту своїх інтересів або інтересів держави.
Для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справ про визнання певної обставини, у кожній справі після її порушення суд, залежно від мети встановлення юридичного факту, зобов`язаний з`ясувати, які фізичні особи чи органи державної влади можуть бути заінтересовані у вирішенні даної справи.
Залучення до участі у справі окремого провадження всіх заінтересованих осіб має важливе значення, оскільки допомагає суду уникнути ухвалення незаконного рішення та виключити можливість появи в майбутньому конкуруючого рішення з іншою заінтересованою особою, а також має на меті повно і всебічно дослідити всі обставини справи.
Вирішуючи питання про те, яка саме заінтересована особа повинна бути притягнута до участі у справі окремого провадження, крім вищезазначеного, слід також враховувати і взаємовідносини із заявником у зв`язку з обставинами, які підлягають визнанню і які можуть вплинути на їх інтереси та (або) обов`язки.
З матеріалів справи вбачається, що вона розглянута судом першої інстанції без участі особи, стосовно якої розглядається справа про визнання її недієздатною  ОСОБА_3 , та без участі її адвоката, що є порушенням положень частини першої статті 299 ЦПК України.
З огляду на те, що судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування відповідно до частини п`ятої статті 367 ЦПК України рішення суду першої інстанції в частині визнання особи недієздатною з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову в задоволенні даної вимоги, оскільки на стадії апеляційного розгляду апеляційний суд не наділений повноваженнями на залучення до участі у справі в порядку окремого провадження всіх належних осіб, та скасовувати рішення і направляти справу на новий розгляд.
Розгляд справи без участі всіх заінтересованих осіб, незалучення їх до участі у справі заявником, є підставою для відмови в задоволенні заяви про визнання особи недієздатною.
Щодо призначення особи опікуном.
Згідно з статтею 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.
Відповідно до статті 62 ЦК України опіка або піклування встановлюється за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника.
Згідно з частинами четвертою та п`ятою статті 63 ЦК України опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.
Статтею 64 ЦК України передбачено, що опікуном або піклувальником не може бути фізична особа: яка позбавлена батьківських прав, якщо ці права не були поновлені; поведінка та інтереси якої суперечать інтересам фізичної особи, яка потребує опіки або піклування.
При призначенні опікуна (піклувальника) важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна (піклувальника) перевіряється органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.
Аналогічні положення визначені у пункті 3. 1. Правил опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26.05.1999 № 34/166/131/88 (далі - Правила опіки та піклування).
Відповідно до частин першої, другої статті 300 ЦПК України, суд, ухвалюючи рішення про визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна.
Таким чином, за змістом зазначеної статті, особа опікуна визначається судом лише за поданням органу опіки та піклування.
Суд позбавлений можливості, без врахування думки органу опіки та піклування, визначатись з особою опікуна (постанова ВС від 8.04.2020 у справі № 752/7447/17).
У постанові Верховного Суду від 8.01.2024 у справі № 753/1905/22 (провадження № 61-8758св23) зроблено висновок про те, що призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно з вимогами ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має врахувати якнайкращі інтереси особи, над якою встановлюється опіка.
Обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном.
Призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно з вимогами ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має якнайкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка (постанова Верховного Суду від 07 квітня 2022 року у справі № 712/10043/20).
При вирішенні питання про призначення опікуна суд враховує висновок органів опіки та піклування (стаття 60 ЦК України).
Аналізуючи положення глави 6 ЦК України, Закону України «Про місцеве самоврядування» та враховуючи Правила опіки та піклування, колегія суддів приходить висновку, що законодавець розмежував поняття «рішення органу опіки та піклування» та «подання органу опіки та піклування».
Отже, виконавчий комітет міської ради, як орган опіки та піклування будучи колегіальним органом, у межах своїх повноважень ухвалює акт у формі рішення, однак належним процесуальним документом з яким орган опіки та піклування може звертатися до суду є подання, процесуальна форма якого має відповідати вимогам, які встановлюються ЦПК України для письмових заяв учасників справи із зазначенням вимог, аргументів, пояснень та міркувань.
Суд апеляційної інстанції враховує також, що рішення суду в даній справі скасовано в частині вирішення заяви про визнання особи недієздатною та в цій частині в задоволенні заяви відмовлено, а вимога про призначення опікуном є похідною, тому в її задоволенні слід відмовити з тих підстав, що судом відмовлено у задоволенні вимоги про визнання особи недієздатною.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункт 1-4 частини першої статті 376 ЦПК України).
Ураховуючи вищезазначене, оскільки суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, не визначив правильно суб`єктивний склад учасників справи, відтак рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні заяви в повному обсязі.
Щодо розподілу судових витрат.
Порядок розгляду справ окремого провадження визначений статтею 294 ЦПК України, відповідно до частини сьомої якої при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. 
У справах окремого провадження учасниками справи є заявники, інші заінтересовані особи (частина третя статті 42 ЦПК України).
З огляду на викладене відшкодування судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, можливе у справах позовного провадження, але у справах окремого провадження, з урахуванням особливостей розгляду цих справ, судові витрати не відшкодовуються.
Аналогічну правову позицію викладено у постанові ОП КЦС від 25.03.2024 у справі № 161/9609/22.
За таких обставин, судові витрати, понесені ОСОБА_1 при поданні апеляційної скарги, слід залишити за заявником. 
Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, - 
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково. 
Рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 17.02.2026 скасувати та ухвалити нове.
У задоволенні заяви  ОСОБА_1 про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення над нею опіки і призначення опікуна, заінтересована особа: Іллінецька міська рада, відмовити. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції. 
Повний текст постанови складено 27.04.2026. 

Головуючий суддя   Л. О. Голота

Судді: В. В. Оніщук

В. П. Рибчинський