П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 120/9106/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Жданкіна Н.В. 
Суддя-доповідач - Гонтарук В. М. 
12 травня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Гонтарука В. М. 
суддів: Білої Л.М.  Моніча Б.С. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 15 грудня 2025 року (ухвалена в м. Вінниця) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Тростянецької селищної ради про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
01.07.2025 до Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Тростянецької селищної ради про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії.
В подальшому, представником позивача до суду першої інстанції подано заяву про забезпечення позову, в якій вона просила забезпечити позовну заяву шляхом заборони Тростянецькій селищній раді приймати рішення (нормативно-правові акти індивідуальної дії) про відчуження, поділ, передання в оренду, використання земельної ділянки, виставляти на земельні торги та вчиняти інші дії щодо земельної ділянки за кадастровим номером 0524184800:01:005:0197 площею 31,00 га., а також проводити державну реєстрацію права комунальної власності за Тростянецькою селищною радою на утворені в результаті поділу земельні ділянки 0524184800:01:005:0449 площею 15,0000 га та 0524184800:01:005:0448 площею 16,0000 га.
Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 15 грудня 2025 року в задоволенні заяви відмовлено.
Не погодившись з прийнятою ухвалою, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нову постанову, якою задовольнити заяву..
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послалась на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що на її думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Відповідач своїм правом, передбаченим, ст.ст. 300, 304 КАС України не скористався та не подав відзив на апеляційну скаргу.
Сьомий апеляційний адміністративний суд, вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Інститут забезпечення адміністративного позову регламентовано статтями 150 - 153 Кодексу адміністративного судочинства України, які закріплюють підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також способи забезпечення позову в адміністративному процесі.
Відповідно до ч. 1 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю (ч. 2 ст. 150 КАС України).
Суд зазначає, що забезпечення позову це надання заявнику (позивачеві) тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся чи планує звернутися до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбачених законом (відповідний правовий висновок наведено у постанові Верховного Суду від 20.03.2019 в справі № 826/14951/18).
Тому, у кожному випадку суд повинен надати оцінку характеру ймовірних наслідків оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень для заявника і лише у виняткових випадках за клопотанням позивача чи з власної ініціативи постановити ухвалу про забезпечення позову.
За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
При цьому, суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову, однак такі заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Отже, процесуальний закон наділяє суд повноваженнями на вжиття заходів забезпечення позову шляхом, зокрема, заборони відповідачу вчиняти певні дії. Однак, передумовою для вжиття таких заходів з урахуванням положень ч. 2 ст. 151 КАС України є існування та встановлення судом обставин, визначених ч. 2 ст. 150 КАС України.
При цьому, суд звертає увагу, що заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Вказані висновки узгоджуються із позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 25.04.2019 у справі №826/10936/18.
З матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 .
ОСОБА_2 02.03.2004 уклав із Тростянецькою райдержадміністрацією договір оренди земельної ділянки кадастровий номер 0524184800:01:005:0197 площею 31,00 га, на термін: 20 років, починаючи з 02.03.2004 по 02.03.2024.
Оскільки 02.03.2024 спливав термін дії договору оренди ОСОБА_2 звернувся до Тростянецької селищної ради з заявою в якій просив розглянути на сесії селищної ради питання про поновлення договору оренди землі на новий строк, терміном на 20 років.
Проте, після подачі вказаної заяви, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 виданого на підставі актового запису №88 від 01.03.2024.
В подальшому, рішенням 76 сесії 8 скликання Тростянецької селищної ради від 11.03.2024 №899 припинено дію договору оренди від 02.06.2003 на земельну ділянку площею 31,00 га (кадастровий номер 0524184800:01:005:0197).
Також встановлено, що правомірність прийнятого Тростянецькою селищною радою рішення від 11.03.2024 №899 було предметом розгляду в межах адміністративної справи № 120/9507/24, в межах якої ухвалено рішення від 20.11.2024, залишене без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 31.03.2025, яким ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні адміністративного позову. Зокрема, в мотивувальній частині зазначеного рішення Вінницький окружний адміністративний суд дійшов висновку про безпідставність вимог позивача щодо визнання протиправним та скасування рішення 76 сесії 8 скликання Тростянецької селищної ради від 11.03.2024 №899.
Разом з тим, в травні 2025 року позивач повторно звернулась до відповідача із заявою про поновлення строку дії договору оренди землі від 02.06.2003 на земельну ділянку площею 31,00 га (кадастровий номер 0524184800:01:005:0197).
Листом від 03.06.2025 заява ОСОБА_1 від 06.05.2025 була повернута заявниці без розгляду з посиланням на те, що договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 0524184800:01:005:0197 припинив свою дію ще 02.03.2024, а питання щодо поновлення його дії вже було предметом розгляду на засіданні 76 сесії Тростянецької селищної ради. Також, звернуто увагу заявниці, що оцінка правомірності відмови у продовженні дії договору оренди землі від 02.06.2003 була надана судом першої та апеляційної інстанцій у справі №120/9507/24.
Аналіз встановлених обставин дає підстави для висновку про те, що оцінка правомірності вчиненим відповідачем діям та рішенню щодо відмови ОСОБА_1 у продовженні дії договору оренди землі від 02.06.2003 була надана судом першої та апеляційної інстанцій у справі №120/9507/24.
Отже, в межах даної адміністративної справи надання суд надає оцінку лише діям відповідача в частині дотримання процесу розгляду поданої ОСОБА_1 до Тростянецької селищної ради заяви від 06.05.2025, а саме правомірності залишення такої заяви без розгляду.
З огляду на викладене, повідомлені стороною позивача у заяві про забезпечення позову обставини, зокрема щодо розгляду на запланованій 12.12.2025 106 сесії Тростянецької селищної ради Проєкту рішення "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки комунальної власності" в якому сесія планує вирішити вирішує щодо поділу земельної ділянки з кадастровим номером 0524184800:01:005:0197, не створює умов, за яких невжиття запропонованих стороною позивачем заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачки, за захистом яких вона звернулась до суду.
Слід враховувати, що судове рішення про забезпечення позову є винятковим екстраординарним заходом, який не повною мірою узгоджується з деяким, визначеними у частині другій статті 129 Конституції України основними засадами (принципами) судочинства, а саме, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобам. Окрім того, таке судового рішення стає обов`язковим для виконання до його апеляційного перегляду.
Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
При цьому, всі вищезазначені принципи та обставини повинні враховуватись у їх сукупності, а не у вибірковому порядку.
Також суд звертає увагу на те, що розгляд справи по суті - це безпосередньо вирішення спору судом з ухваленням відповідного рішення. У свою чергу, забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача до вирішення справи по суті з метою створення можливості реального та ефективного виконання рішення суду.
Тому, сам факт вчинення відповідачем дій щодо залишення без розгляду поданої позивачем заяви про продовження дії договору оренди, які, на думку заявника, порушують його права та інтереси, не може автоматично свідчити про те, що такі дії є очевидно протиправними і що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання майбутнього рішення суду, адже факт порушення прав та інтересів осіб (позивачів) підлягає доведенню у встановленому законом порядку.
Таким чином, обов`язковою передумовою вжиття заходів забезпечення позову є обґрунтованість відповідних вимог сторони, в тому числі й із зазначенням очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення, дії або бездіяльності, очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам останньої, неможливості у подальшому без вжиття таких заходів відновлення прав особи та обов`язковим поданням доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.
Суд звертає увагу, що наявність очевидних ознак протиправності спірних дій може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості та достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.
З приводу наявності очевидних ознак протиправності оспорюваних дій (бездіяльності) та порушення такими діями прав, свобод або інтересів осіб, які звернулися до суду, то Верховним Судом у постановах від 16.05.2019 у справі №826/14303/ 18, від 12.02.2020 у справі №640/17408/19 та від 27.02.2020 у справі №640/16242/19 зазначено, що такі ознаки повинні, насамперед, існувати поза обґрунтованим сумнівом (beyond reasonable doubt). Тобто, суд, який застосовує заходи забезпечення позову з цих підстав повинен бути переконаний у тому, що відповідне рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, визначеними частиною другою статті 2 КАС України, порушує права, свободи або інтереси позивача і вжиття заходів забезпечення позову є дієвим способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам таких порушень.
В іншому випадку, висновки суду про наявність очевидних ознак протиправності оспорюваних дій та порушення ними прав, свобод чи інтересів позивача до розгляду справи по суті, свідчать про наперед сформовану судом правову позицію у справі.
Водночас, суд на стадії вирішення питання відкриття провадження не вбачає беззаперечних ознак протиправності оскаржуваних дій, які б свідчили про наявність у суду законних підстав для забезпечення позову відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 150 КАС України.
Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що ймовірне настання певних негативних наслідків для заявника у спірних правовідносинах, ще не є беззаперечним свідченням необхідності вжиття судом заходів забезпечення позову. Адже чинне законодавство передбачає захист саме порушеного права, в тому числі шляхом оскарження відповідних рішень та дій суб`єкта владних повноважень, чи відшкодування шкоди, заподіяної вчиненими протиправними рішеннями, діями або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, що свідчить про наявність механізмів для відновлення прав осіб, якщо таке буде встановлено при вирішенні спору по суті.
Враховуючи вищевикладене та здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, з урахуванням співмірності таких заходів заявленим позовним вимогам, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що подана заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.
Оцінюючи позицію апелянта, колегія суддів вважає, що обставини, наведені в апеляційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, у апеляційній скарзі не зазначено. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 15 грудня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Головуючий	 		Гонтарук В. М.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Біла Л.М.    Моніч Б.С.