Справа № 464/6134/25
пр.№ 2/464/983/26 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.06.2026 Сихівський районний суд міста Львова

у складі: головуючого – судді Жили В.С.,
за участі: секретаря судового засідання – Леонової А.В., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» (далі – ТОВ «Діджи фінанс») звернулося до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення на користь позивача суми заборгованості за кредитним договором № 200146434 від 14.11.2014 в розмірі 40 185,37 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що 14.11.2014 між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» (далі – ПАТ «Банк Михайлівський») та ОСОБА_1 укладено угоду щодо кредитування № 200146434, за умовами якої банк надав позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 10 200 грн., із встановленням строку користування з 14.11.2014 по 14.11.2017, а позичальник зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в кредитному договорі строк, та сплатити відсотки за користування кредитними коштами.
20.07.2020 ТОВ «Діджи фінанс» набуло право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», на підставі договору № 7_БМ від 20.07.2020, укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071 проведеного 15.06.2020, що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 у справі № 910/11298/16, відповідно до якої ТОВ «Діджи фінанс» визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», в тому числі і за кредитним договором № 200146434 від 14.11.2014. 
23.05.2016 згідно з рішенням Правління НБУ України № 14/БТ ПАТ «Банк Михайлівський» віднесено до категорії неплатоспроможних, а відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 812 розпочато процедуру виведення ПАТ «Банк Михайлівський» з ринку шляхом запровадження у ньому тимчасової адміністрації.
Таким чином, ПАТ «Банк Михайлівський», правонаступником якого є ТОВ «Діджи фінанс», виконав свої зобов`язання за кредитним договором № 200146434 від 14.11.2014 належним чином, в той же час відповідач порушив умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами в повному обсязі та в визначений строк, у зв`язку із чим загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «Діджи фінанс» становить 40 185,37 грн., з яких: 30 709,09 грн. – заборгованість за кредитом; 2 761,29 грн. – сума збитків з урахуванням 3% річних; 6 714, 99 грн. – сума збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань, яка на переконання позивача підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Враховуючи малозначність справи, ухвалою судді від 13.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 
Учасники справи у судове засідання 19.06.2026 не з`явились, належним чином повідомлялись про дату, час та місце проведення судового засідання. Водночас у позовній заяві представник позивача Романенко М.Е. просив розгляд справи здійснювати за відсутності представника ТОВ «Діджи фінанс», проти заочного розгляду справи не заперечив.
З огляду на викладене, враховуючи те, що судом відкладався розгляд справи, однак в судове засідання відповідач повторно не з`явилась, доказів поважності причин неявки в судове засідання суду не надано, суд дійшов висновку про можливість проведення заочного розгляду справи за відсутності сторін, з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до вимог статей 280 – 283 ЦПК України.
У зв`язку з неявкою усіх учасників справи, згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини спірних правовідносин.
Судом встановлено, що 14.11.2014 року ОСОБА_1 підписав заяву (оферту) № 200146434 у ПАТ «Банк Михайлівський», за умовами якої клієнт запропонував, на умовах, викладених у заявці, умовах надання, обслуговування платіжних карток банку та тарифах по картках банку, укласти договір про надання та використання платіжної картки, в рамках якого відкрити на його ім`я поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватись з використанням електронного платіжного засобу, випустити платіжну картку, а також встановити кредитний ліміт для здійснення операцій за рахунком картки, сума яких перевищує залишок грошових коштів на рахунку картки.
У довідці про умови кредитування та орієнтовану сукупну вартість споживчого кредиту в рамках карткового продукту «Visa Platinum CashBack (неіменна)», яка підписана ОСОБА_1 , встановлені наступні умови кредитування: мета кредиту – на споживчі потреби; сума кредиту – до 50 000 грн.; строк кредиту – 12 місяців; забезпечення кредиту – без забезпечення; оцінка майна – не здійснюється; форма кредитування – відновлювальна кредитна лінія; тип процентної ставки – фіксована; дострокове повернення кредиту можливе шляхом внесення повної суми заборгованості; порядок погашення кредиту – здійснюється шляхом внесення коштів на рахунок; плата за закриття рахунку – не здійснюється; строк – 3 роки; процентна ставка за кредитом (річних) – 58,8 % нараховується на залишок заборгованості по кредиту; пільговий період користування кредитними коштами по операціям, які здійснені в торговельній мережі, протягом якого нараховуються проценти за користування кредитом за відсотковою ставкою 0,001% річних – до 60 днів; платежі за програмою страхування – 24 грн. щомісячно згідно умов договору добровільного страхування фінансового ризику «Caro security», 1,5% щомісячно від розміру заборгованості за договором про картку, виставленої в розрахункову дату згідно умов по картках та договору страхування життя держателів платіжних карток ПАТ «Банк Михайлівський».
14.11.2014 між страховиком ТОВ «Страхова компанія «М-Лайф» та страхувальником ОСОБА_2 підписано договір добровільного страхування життя держателів платіжних карток ПАТ «Банк Михайлівський» № NSK200146-134.
Так, ПАТ «Банк Михайлівський», на підставі укладеного договору про надання та використання платіжної картки № 200146434 від 14.11.2014, надав ОСОБА_3 платіжну картку № НОМЕР_1 (рахунок картки № НОМЕР_2 ), що підтверджується розпискою про отримання платіжної картки та/або пін-коду від 14.11.2014. підписаною Сай С.Б.
Стаття 627 ЦК України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. 
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ЦПК України). 
За умовами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У постанові Верховного Суду від 30.11.2022 у справі №334/3056/15 зроблено висновок про те, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник – повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.
З досліджених судом кредитного договору встановлено, що при його укладені між відповідачем ОСОБА_1 та ПАТ «Банк Михайлівський» досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, і такий власноручно підписаний позичальником. 
Так, згідно з кредитним договором № 200146434 від 14.11.2014 сторони правочину дійшли згоди, що банк відкриває клієнту картковий рахунок та видає на його ім`я платіжну картку із встановленням кредитного ліміту.
У постановах від 21.09.2022 у справі № 381/1647/21, від 07.12.2022 у справі № 298/825/15-ц, від 25.01.2023 у справі № 209/3103/21 Верховний Суд послідовно зазначав, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Так, ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч. 2 ст. 9 цього Закону).
Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Аналогічні за змістом висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 11.09.2019 у справі № 755/2284/16-ц.
Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75, виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Долученою представником позивача до матеріалів справи випискою по особовому рахунку № НОМЕР_2 , не підтверджується факт видачі ПАТ «Банк Михайлівський» кредитних коштів, оскільки така виписка охоплює період з 23.05.2016 по 27.07.2020, що унеможливлює встановити рух коштів по рахунку відповідача з дати укладення кредитного договору, а саме з 14.11.2014, по закінчення строку кредитування до 14.11.2017.
Отже доказом, який підтверджує заборгованість клієнта, є виписка з банківського рахунку, яка в матеріалах справи наявна, проте з вказаного у ній періоду, а саме з 23.05.2016 по 27.07.2020, з урахуванням періоду кредитування за укладеним між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 кредитним договором з 14.11.2014 по 14.11.2017, не вбачається можливим зробити висновок щодо підтвердження видачі відповідачу кредитних коштів, користування ними, а разом з тим й існування заборгованості за означеним кредитним договором.
Відповідно до проведеного позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № 200146434 від 14.11.2014, така становить 40 185,37 грн. та складається із заборгованості за сумою боргу – 30 709,09 грн., заборгованості за інфляційним збільшенням – 6 714, 99 грн. та заборгованості за штрафними санкціями – 2 761,29 грн.
У постановах Верховного Суду від 06.05.2020 у справі № 372/223/17, від 15.01.2025 №753/16762/15-ц міститься правовий висновок про те, що факт отримання кредиту може бути доведено не лише заявою про видачу готівки, а й сукупністю інших доказів, зокрема: кредитним договором, меморіальними ордерами на видачу коштів, виписками про рух коштів по рахунку, заявами на переказ готівки, тощо.
Кредитний договір та розрахунки заборгованості, на які посилається позивач, самі по собі не є належними та допустимими доказами наявності заборгованості та її розміру за спірним договором, оскільки будь-яких інших доказів перерахування коштів на картку чи на рахунок відповідача, підтвердження отримання ним таких коштів відповідно до укладеного договору позивачем не надано.
На переконання суду, надані позивачем розрахунки є виключно внутрішніми документами позивача, підготовленими його працівниками, та відображають односторонню арифметичну калькуляцію позивача, не можуть слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача та не є правовою підставою для стягнення відповідних сум.
Щодо переходу до позивача ТОВ «Діджи фінанс» права грошової вимоги до відповідача суд відзначає наступне.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відступлення права вимоги по суті є договірною передачею зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 516 ЦК України).
Частиною 1 статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.09.2021 у справі № 5026/886/2012, зазначено, що Верховний Суд неодноразово зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
Такий висновок викладений також у постановах Верховного Суду від 29.06.2021 у справі № 753/20537/18 та від 21.07.2021 у справі № 334/6972/17.
Судом встановлено, що 20.07.2020 між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено договір про відступлення прав вимоги № 7_БМ, відповідно до умов якого (пункт 1) за цим договором в порядку та на умовах, визначених цим договором, банк відступає новому кредитору (ТОВ «Діджи Фінанс») належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів та/або фізичних осіб, зазначених у Додатку № 1 до цього договору, надалі за текстом боржники, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами та/або договорами поруки та/або договорами іпотеки та/або договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку № 1 до цього договору. 
На виконання вимог п. 4 договору про відступлення прав вимоги № 7_БМ від 20.07.2020 року ТОВ «Діджи Фінанс» сплатило на користь ПАТ «Банк Михайлівський» ціну договору у розмірі 5307308,39 грн. 
Разом з тим, постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 в справі № 910/11298/16, якою апеляційну скаргу ТОВ «Діджи фінанс» на рішення Господарського суду м. Києва від 04.03.2021 у справі № 910/11298/16 задоволено, рішення Господарського суду м. Києва від 04.03.2021 у справі № 910/11298/16 скасовано в частині немайнових вимог, з ухваленням нового рішення про задоволення позову ТОВ «Діджи фінанс» у цій частині. Застосовано наслідки нікчемності договору факторингу від 19.05.2016 № 1905, а саме: зобов`язано ТОВ «Фінансова компанія «Плеяда» передати ТОВ «Діджи фінанс» документи, отримані ним від ПАТ «Банк Михайлівський» згідно з договором факторингу від 19.05.2016 № 1905 та актів прийому-передачі від 20.05.2016 № 1 і № 2. Визнано відсутніми у ТОВ «Фінансова компанія «Плеяда» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19.05.2016 №1905, реєстрах прав вимог від 19.05.2016 № 1 та від 20.05.2016 № 2 до цього договору та актах прийому-передачі від 20.05.2016 № 1 і № 2 до зазначеного договору факторингу. Визнано недійсним договір факторингу від 20.05.2016 № 1, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Плеяда» та ТОВ «Фінансова компанія «Фагор». Зобов`язано ТОВ «Фінансова компанія «Фагор» передати ТОВ «Діджи Фінанс» документи, отримані ним від ПАТ «Банк Михайлівський» згідно договору факторингу від 19.05.2016 № 1905 та актів прийому-передачі до нього від 20.05.2016 № 1 і № 2. Визнано відсутніми у ТОВ «Фінансова компанія «Фагор» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19.05.2016 №1905, реєстрах прав вимог до нього від 19.05.2016 № 1 та від 20.05.2016 № 2, актах прийому-передачі від 20.05.2016 до зазначеного договору факторингу № 1 і № 2, та в договорі факторингу від 20.05.2016 № 1 та додатках до нього. 
Судовим рішенням в господарській справі № 910/11298/16 встановлено, що 19.05.2016 між ПАТ «Банк Михайлівський» (клієнт) і ТОВ «ФК «Плеяда» (фактор) укладено договір факторингу № 1905, за умовами якого фактор зобов`язався передати грошові кошти у розпорядження клієнта, а банк зобов`язався відступити на користь ТОВ «ФК «Плеяда» право вимоги до третіх осіб (боржників).
20.05.2016 між ТОВ «ФК «Плеяда» і ТОВ «ФК «Фагор» укладено договір факторингу № 1, за умовами якого ТОВ «ФК «Плеяда» за плату відступило на користь ТОВ «ФК «Фагор» права вимоги, отримані ним від ПАТ «Банк Михайлівський» на підставі договору факторингу № 1905.
23.05.2016 згідно з рішенням Правління Національного банку України №14/БТ ПАТ «Банк Михайлівський» віднесено до категорії неплатоспроможних, а відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 812 розпочато процедуру виведення ПАТ «Банк Михайлівський» з ринку шляхом запровадження у ньому тимчасової адміністрації.
На виконання своїх обов`язків, передбачених ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», уповноваженою особою, згідно з наказом від 24.05.2016 № 27/1 створено комісію з перевірки договорів (інших правочинів), укладених ПАТ «Банк Михайлівський».
30.05.2016 згідно з наказом Тимчасової адміністрації ПАТ «Банк Михайлівський» № 37 затверджено результати проведеної перевірки, викладені в акті про проведення перевірки правочинів (у тому числі договорів), які відповідають критеріям нікчемності від 30.05.2016 № 1, згідно з якими встановлено нікчемність договору факторингу від 19.05.2016 № 1905, та прийнято рішення застосувати наслідки його нікчемності.
09.06.2016 ПАТ «Банк Михайлівський» направив ТОВ «ФК «Плеяда» повідомлення про нікчемність правочинів від 01.06.2016 № 05-53, в якому зазначило про нікчемність договору факторингу від 19.05.2016 № 1905 та вимагало негайно повернути усі отримані на підставі нікчемного договору документи, але ТОВ «ФК «Плеяда» у листі від 08.07.2016 № 1-08-07/16 повідомив банк про те, що не погоджується із визнанням договорів нікчемними, вважає їх належно укладеними та виконаними відповідно до вимог чинного законодавства України, оскільки законних підстав для визнання договорів нікчемними не має.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позивачем доведено факт набуття позивачем права вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», що підтверджується постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 у справі № 910/11298/16, проте позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт видачі кредитних коштів.
При цьому, надані позивачем документи щодо відступлення права вимоги є похідними від кредитних договорів, та не є безумовними доказами підтвердження достовірності розміру заборгованості за такими договорами.
Будь-яких інших доказів на підтвердження позовних вимог не надано, клопотання про витребування доказів не заявлено. При цьому, зважаючи на вимоги цивільного процесуального законодавства, зокрема засади змагальності та диспозитивності, суд не вправі за власною ініціативою витребувати докази у позивача. Позивач на власний розсуд розпорядився своїми процесуальними правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.
Відповідно до вимог частин третьої та четвертої статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Оцінюючи поведінку та спосіб ведення даної справи позивачем, суд враховує те, що позивач є суб`єктом господарювання та професійним учасником ринку фінансових послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання правил та процедур, які є традиційними в цій сфері, до обачності та розсудливості у веденні справ, тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ суб`єктом господарювання, є вищими, ніж до споживача фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною в цивільних відносинах з такою установою. З врахуванням наведеного всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах. Аналогічна позиція викладена Верховим Судом у постанові від 01.02.2023 у справі № 199/7014/20.
Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 200146434 від 14.11.2014, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити.
Представник позивача у позовній заяві просив поновити строк для звернення до суду з цим позовом у зв`язку із наявністю тривалого судового спору щодо приналежності права вимоги кредитору, запровадженням карантину та воєнним станом.
Беручи до уваги те, що судом не встановлено порушення права або охоронюваного законом інтересу позивача, за захистом якого той звернувся до суду, позовна давність не підлягає застосуванню.
У зв`язку із відмовою в позові, в силу вимог ст. 141, 142 ЦПК України судовий збір та витрати на професійну правничу із відповідача в користь позивача стягненню не підлягають.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Таким чином, датою ухвалення рішення у справі є дата складення повного судового рішення, а саме 30.06.2026.
Керуючись статтями 2, 10, 12, 141, 247, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, 

ухвалив:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, – відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про його перегляд, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтями 273, 289 ЦПК України.
Повне судове рішення складено 30.06.2026.

Повне найменування (ім`я) учасників справи, їх місце проживання (місцезнаходження):
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс», ко. ЄДРПОУ 42649746, юридична адреса: м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя         Володимир ЖИЛА