ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2026 року
м. Київ
справа № 332/5739/23
провадження № 61-1334св26
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,
учасники справи:
позивач -   ОСОБА_1 ,
відповідач -    ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник - адвокат Яма Дмитро Миколайович, на додаткову постанову Запорізького апеляційного суду від 08 січня 2026 року у складі колегії суддів: Кухаря С. В., Гончар М. С., Полякова О. З., 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Історія справи
У жовтні 2023 року  ОСОБА_3 звернувся досуду з позовом до  ОСОБА_2, ОСОБА_4 , у якому просив усунути йому перешкоди у користуванні власністю та виселити відповідачів із будинку  АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.
Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 24 квітня 2025 року позов задоволено. 
Усунуто перешкоди ОСОБА_3 у користуванні власністю та виселено із будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без надання іншого житлового приміщення.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Не погодившись з вказаним судовим рішенням,  ОСОБА_2 20 травня 2025 року подала апеляційну скаргу. 

17 листопада 2025 року    ОСОБА_3  звернувся до апеляційного суду із заявою про відмову від позову в частині вимог до   ОСОБА_4 .

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 09 грудня 2025 року прийнята відмова    ОСОБА_3 від позову до     ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням шляхом виселення. Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 24 квітня 2025 року в частині вирішення вимог позову до відповідача     ОСОБА_4 визнано нечинним, провадження у справі в цій частині закрито.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 09 грудня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 24 квітня 2025 року скасовано та ухвалено у справі нове рішення, яким позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням шляхом виселення залишено без задоволення.

23 грудня 2025 року  ОСОБА_2 в особі представника - адвоката Ями Д.М. через систему «Електронний суд» подала до апеляційного суду заяву про ухвалення додаткового рішення, у якій просила стягнути з позивача на свою користь витрати на професійну правничу допомогу, понесені у суді першої інстанції, у розмірі 18 000 грн, в суді апеляційної інстанції - 8 000 грн, а всього - 26 000 грн.
Короткий зміст оскаржуваної додаткової постанови суду апеляційної інстанції
Додатковою постановою Запорізького апеляційного суду від 08 січня 2026 року заяву задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 3 220,80 грн. 
Додаткова постанова апеляційного суду мотивована, зокрема, тим, що ОСОБА_2 надано належні та допустимі докази на підтвердження понесення нею судових витрат на правничу допомогу під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій, однак, урахувавши категорію справи, зміст наданих послуг, суд дійшов переконання, що розмір таких витратє завищеним і підлягає зменшенню з 26 000 грн до 10 000 грн.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
26 січня 2026 року  ОСОБА_2  в особі представника - адвоката Ями Д. М. подав до Верховного Суду касаційну скаргу на додаткову постанову Запорізького апеляційного суду від 08 січня 2026 року.
В касаційній скарзі заявник просить додаткову постанову апеляційного суду змінити, визначивши витрати на правову допомогу, що підлягають стягненню з позивача, у розмірі 26 000 грн.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувана додаткова постанова ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження усіх обставин, що мають значення, та без урахування правових висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Зокрема, заявник вказує на те, що суд апеляційної інстанції не мав права самостійно, без клопотання чи заперечень іншої сторони у справі, зменшувати розмір витрат на професійну правничу допомогу, оскільки це суперечить принципам змагальності та диспозитивності цивільного процесу. 

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 12 лютого 2026 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано справу. 

20 лютого 2026 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 26 квітня 2026 року справу призначено до судового розгляду.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 
Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Касаційна скарга не містить доводів та вимог в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 3 220,80 грн, а тому, в силу положень статті 400 ЦПК України, в цій частині додаткова постанова Запорізького апеляційного суду від 08 січня 2026 року не є предметом касаційного перегляду.
Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону додаткова постанова суду апеляційної інстанції в оскаржуваній частині не відповідає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Пунктом 12 частини третьої статті 2 ЦПК України визначено, що одним із основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України). 

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, віднесено витрати на професійну правничу допомогу.

Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України Закону України від 5 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) визначено, що адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідності до статті 26 Закону № 5076-VI «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті 1 Закону № 5076-VI, згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. 

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас, згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

У розумінні положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі недотримання, на її думку, вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.

Правила розподілу судових витрат між сторонами визначені у статті 141 ЦПК України. 

Зокрема, частиною другою вказаної статті встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У справі, яка переглядається, встановлено, що постановою Запорізького апеляційного суду від 09 грудня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 24 квітня 2025 року скасовано та ухвалено у справі нове рішення, яким позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням шляхом виселення залишено без задоволення.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Встановлено, що у відзиві на позовну заяву та в апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначала про наявність судових витрат,пов`язаних із наданням правничої допомоги, розмір яких буде залежати від тривалості судового розгляду та обсягу процесуальних дій.
На підтвердження повноважень представника ОСОБА_2 - адвоката Ями Д. М. надано ордер на надання правничої (правової) допомоги Серії АР № 1172615, договір про надання правничої допомоги і здійснення представництва № 534-ц-2024 від 14 березня 2024 року.
На підтвердження понесених судових витрат на правову допомогу відповідачкою надано акт передачі-приймання послуг від 25 квітня 2025 року на загальну суму 18 000 грн, згідно яким надано наступні послуги: складання відзиву на позовну заяву - 3 000 грн; участь у шести судових засіданнях (01 травня 2024 року; 09 травня 2024 року; 25 липня 2024 року; 21 листопада 2024 року; 11 березня 2025 року; 24 квітня 2025 року), вартість кожного складає 3 000 грн; квитанція до прибуткового касового ордеру № б/н від 25 квітня 2025 року на суму 18 000 грн; акт передачі-приймання послуг від 15 липня 2025 року на суму 4 000,00 грн за участь у судовому засіданні 15 липня 2025 року; квитанція прибуткового касового ордеру № б/н від 15 липня 2025 року на суму 4 000 грн; акт передачі-приймання послуг від 09 грудня 2025 року на суму 4 000 грн за участь у судовому засіданні 09 грудня 2025 року; квитанція прибуткового касового ордеру № б/н від 09 грудня 2025 року на суму 4 000 грн. 
У відповідності до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частини друга, третя статті 270 ЦПК України).
Розглянувши заяву про ухвалення додаткового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу.
Однак, зменшуючи розмір витрат на правничу допомогу, апеляційний суд, не врахував, що матеріали справи не містять клопотання позивача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, що, відповідно до приписів частини п`ятої статті 137 ЦПК України, унеможливлювало вирішення судом з власної ініціативи питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу.

Підстави для самостійного вирішення судом питання про зменшення цих витрат з урахуванням наведених позивачем обставин відсутні.

Таким чином, апеляційний суд безпідставно зменшив розмір стягуваних витрат на професійну правничу допомогу.

При таких обставинах колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що у зв`язку із відмовою у задоволенні заявлених позовних вимог з позивача  ОСОБА_3 на користь відповідачки  ОСОБА_2 підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу, понесені при розгляді справи у суді першої та апеляційної інстанцій, у розмірі 26 000 грн.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права (частина перша статті 412 ЦПК України). 

Ураховуючи наведене, колегія суддів Верховного Суду вважає за необхідне оскаржувану додаткову постанову апеляційного суду змінити, збільшивши розмір стягнутих з позивача на користь відповідачки витрат на професійну правничу допомогу з 10 000 грн до 26 000 грн.

Керуючись статтями 141, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу  ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник - адвокат Яма Дмитро Миколайович, задовольнити.

Додаткову постанову Запорізького апеляційного суду від 08 січня 2026 року змінити, збільшивши розмір стягнутих із       ОСОБА_5 на користь  ОСОБА_2  витрат на професійну правничу допомогу з 10 000 (десяти тисяч) гривень до 26 000 (двадцяти шести тисяч) гривень.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: А. Ю. Зайцев 

Є. В. Коротенко 

В. М. Коротун

М. Ю. Тітов