ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2026 року
м. Київ

справа № 522/13734/22
провадження № 51-3032 км 25
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати 
Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання  ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
у режимі відеоконференції:
захисника ОСОБА_6 ,
засудженої ОСОБА_7 ,
представника потерпілої ОСОБА_8 

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою засудженої на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2025 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 12 червня 2025 року стосовно
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженки м. Ізмаїл Одеської області, яка мешкає 
за адресою: 
АДРЕСА_1 ,

засудженої за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Приморський районний суд м. Одеси вироком від 12 лютого 2025 року, залишеним без змін ухвалою Одеського апеляційного суду від 12 червня 2025 року:
- засудив ОСОБА_7 за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК, та на підставі ч. 5 ст. 74 КК звільнив її від покарання (без його призначення) у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 49 КК;
- стягнув з обвинуваченої на користь потерпілої ОСОБА_7 5 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.
За обставин, детально викладених у судових рішеннях, ОСОБА_7 визнано винуватою в тому, що вона, перебуваючи 04 липня 2022 року приблизно о 08:00 біля будинку № 6 у пров. Катаєва (нині пров. Бориса Айзенберга) у м. Одесі, в ході словесного конфлікту на ґрунті неприязні нанесла ОСОБА_7 три удари в живіт та стегно правої ноги, спричинивши потерпілій легких тілесних ушкоджень.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджена ОСОБА_7 , не погоджуючись із судовими рішеннями через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить їх скасувати та закрити кримінальне провадження стосовно неї на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) через недоведеність її винуватості.
Свої вимоги засуджена обґрунтовує тим, що:
- вона не набула процесуального статусу підозрюваної, бо вручене їй повідомлення про підозру не підписано дізнавачем і прокурором, відтак суд не мав підстав розглядати й обвинувальний акт стосовно неї;
- висновки судів ґрунтуються на недопустимих доказах:
- акті судово-медичного обстеження № 789/204 від 14 липня 2022 року, з яким сторона захисту не була ознайомлена;
- висновку судово-медичної експертизи № 960-04 від 01 серпня 2022 року, складеному на підставі медичної карти потерпілої, без підтвердження способу її появи в провадженні;
- показаннях свідка ОСОБА_9 , який перебував у залі судового засідання до його допиту;
- суди надали перевагу показанням потерпілої та свідків - її близьких родичів, з якими у неї неприязні стосунки, та критично оцінили показання свідків захисту.

Позиції учасників судового провадження
Засуджена та захисник підтримали касаційну скаргу й просили її задовольнити.
Прокурор та представник потерпілої заперечили проти задоволення касаційної скарги, просили залишити без зміни оскаржувані судові рішення.
Мотиви Суду
Положеннями ст. 433 КПК визначено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу; переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Отже, виходячи з наведених положень процесуального закону, суд касаційної інстанції не перевіряє судових рішень у частині неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та незгоди засудженої з оцінкою показань свідків. 
Відповідно до вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. 
За приписами ст. 94 КПК суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - під кутом зору достатності та взаємозв`язку. 
Згідно зі ст. 91 КПК у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета його вчинення.
Обвинувальний вирок ухвалюється судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
У поданій касаційній скарзі засуджена ОСОБА_7 покликається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону під час досудового розслідування та судового провадження, що, на її думку, є достатніми підставами для скасування судових рішень та закриття кримінального провадження.
Суд уважає, що ці доводи засудженої не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та вимогах кримінального процесуального закону з огляду на таке.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК, та правильність кваліфікації її дій за цією нормою кримінального закону суд першої інстанції зробив на підставі доказів, урахувавши, зокрема:
- показання обвинуваченої ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ;
- відомості, які містяться у висновку судово-медичної експертизи № 960-04 від 01 серпня 2022 року, згідно з яким у потерпілої виявлені тілесні ушкодження у вигляді синців живота та правого стегна; могли утворитися 04 липня 2022 року в результаті нанесення ударів як ногами у взутті, так і іншим предметом. 
На підставі вказаних доказів суд першої інстанції встановив сукупність усіх передбачених законом ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК, та, ухвалюючи вирок, дійшов висновку про доведення винуватості ОСОБА_7 поза розумним сумнівом в умисному спричиненні ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень.
Заразом суд першої інстанції дав критичну оцінку показанням свідка ОСОБА_12 , зваживши на те, що він не був свідком події від самого початку, а свідок ОСОБА_13 є сином обвинуваченої, тому визнав їх необ`єктивними. 
При цьому суд першої інстанції за результатом розгляду кримінального провадження не встановив порушень процесуального порядку збирання доказів, надав ґрунтовні відповіді на доводи сторони захисту та достатньо переконливо вмотивував свої висновки.
Судовий розгляд проведено з дотриманням вимог ст. 337 КПК, в межах пред`явленого обвинувачення, діям ОСОБА_7 дано правильну юридичну оцінку. Вирок суду першої інстанції відповідає вимогам статей 368, 370, 373, 374 КПК, є законним, обґрунтованим і вмотивованим.
З огляду на те, що ОСОБА_14 вчинила інкриміноване кримінальне правопорушення 04 липня 2022 року, строки притягнення до кримінальної відповідальності за яке минули, нового кримінального правопорушення не вчиняла, від органів досудового розслідування та суду не ухилялась, не надала згоди на звільнення від кримінальної відповідальності, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість звільнення обвинуваченої від покарання відповідно до приписів статей 49, 74 КК.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_7 , які є аналогічними до доводів її касаційної скарги, були перевірені судом апеляційної інстанції, який, розглядаючи апеляційну скаргу на вирок суду першої інстанції, з дотриманням вимог статей 404, 405, 407, 412-414 КПК, дав на них вичерпні відповіді, зазначивши в ухвалі достатні підстави, через які визнав їх необґрунтованими.
Колегія суддів апеляційного суду проаналізувала ретельно досліджені судом першої інстанції докази та підтвердила те, що їхня сукупність доводить винуватість ОСОБА_7 в інкримінованому діянні, до того ж зауважила, що суд першої інстанції дослідив кожний доказ, надавши йому відповідну правову оцінку щодо належності та допустимості відповідно до вимог КПК.
Як убачається з ухвали, суд апеляційної інстанції також перевірив викладені в апеляційній скарзі обвинуваченої доводи, які за своєю суттю частково були предметом розгляду в суді першої інстанції, та, належним чином умотивувавши свої висновки, визнав їх безпідставними.
Зокрема, суд апеляційної інстанції відхилив доводи обвинуваченої в частині необ`єктивності, на її погляд, показань допитаних у судовому засіданні свідків сторони обвинувачення, які покладені в основу вироку, зазначивши про те, що ці показання є послідовними, узгоджуються між собою та зі встановленими обставинами, й не знайшов підстав для сумніву у їх правдивості. 
При цьому суд апеляційної інстанції перевірив доводи обвинуваченої в частині того, що свідок  ОСОБА_9 (в ухвалі суду помилково зазначено свідок ОСОБА_11 ) в порушення вимог ст. 346 КПК до його допиту не був видалений із зали судових засідань у місцевому суді та вказав на те, що цей свідок не був присутнім під час встановлення фактичних обставин кримінального провадження, то ж не знайшов у цій частині тих порушень, які є безумовною підставою для скасування судового рішення. 
Водночас апеляційний суд погодився з критичною оцінкою показань свідка ОСОБА_13 та звернув увагу на те, що сторона захисту заявляла про намір долучити наявний у цього свідка відеозапис події, проте він так і не був наданий суду. 
У той же час апеляційний суд слушно зауважив на тому, що, не погоджуючись із показаннями свідків та письмовими доказами у справі, обвинувачена ОСОБА_7 та її захисник ОСОБА_6 під час апеляційного розгляду не заявили клопотання про повторне дослідження доказів, допит свідків.
Не залишив без уваги апеляційний суд і твердження обвинуваченої про ненабуття нею статусу підозрюваної через недотримання положень п. 8 ч. 1 ст. 277 КПК і відповідно неможливості звернення прокурора до суду з обвинувальним актом. У цій частині доводів апеляційної скарги суд апеляційної інстанції встановив, що дійсно після зауваження захисника дізнавач поставив свій підпис у врученому ОСОБА_7 повідомленні про підозру та слушно зауважив, що таке письмове повідомлення про підозру стороною захисту на досудовому провадженні оскаржено не було. 
Щодо викладених в апеляційній скарзі доводів про недопустимість письмових доказів, то суд апеляційної інстанції, оцінивши їх за критеріями допустимості, встановив таке:
- потерпіла ОСОБА_7 після події, що сталась між нею та обвинуваченою, особисто звернулась до медичного закладу для обстеження та отримані результати надала слідчому органу, що кореспондує з приписами п. 3 ч. 1 ст. 56, п. 2 ч. 2 ст. 60 КПК;
- висновок експерта № 960 від 01 серпня 2022 року складений експертом, який був попереджений про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 КК, на підставі постанови дізнавача СД ВП № 5 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області від 25 липня 2022 року, згідно з якою ОСОБА_7 була направлена для проведення експертного дослідження разом зі своєю медичною карткою.
Відтак апеляційний суд не встановив порушень вимог КПК при отриманні доказів у цьому кримінальному провадженні чи порушень фундаментальних прав і свобод людини під час досудового розслідування та судового провадження у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_7 , що потягли би за собою недопустимість зібраних та досліджених доказів.
Вирішуючи питання допустимості висновку експерта у цьому кримінальному провадженні, судами обґрунтовано зазначено, що він містить посилання на надані безпосередньо потерпілою медичні документи, що були об`єктом експертного дослідження, а також перелік запитань, порушених дізнавачем перед експертом. 
За наявності сумнівів щодо достовірності медичних документів, які були об`єктом експертних досліджень, сторона захисту, реалізуючи закріплені у статтях 22, 26 КПК принципи змагальності й диспозитивності, відповідно до вимог ст. 93 вказаного Кодексу не була позбавлена можливості звернутися до відповідних медичних закладів для отримання необхідних медичних документів, а у випадку відмови - заявити клопотання про надання тимчасового доступу.
Як убачається з матеріалів провадження, під час розгляду кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції учасникам судового провадження було забезпечено право на відстоювання своєї позиції.
Суди, перевіряючи доводи сторони захисту, проаналізували зібрані у справі докази та не знайшли підстав для визнання їх недопустимими, належним чином умотивувавши свої рішення.
Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону, ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.
Підсумовуючи наведене, колегія суддів уважає, що висновки судів обох інстанцій про доведеність винуватості ОСОБА_7 зроблені з дотриманням вимог ст. 23 КПК на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, які було досліджено та перевірено під час судового та апеляційного розгляду, а також оцінено відповідно до ст. 94 цього Кодексу. 
Беззаперечних доводів, які би ставили під сумнів законність судових рішень, умотивованість їхніх висновків щодо наявності в діях ОСОБА_7 складу інкримінованого кримінального правопорушення та доведеності її винуватості належними і допустимими доказами з урахуванням дотримання правил допустимості доказів із забезпеченням фундаментальних прав і свобод людини, гарантованих Конституцією України та Європейською Конвенцією з прав людини, засуджена у касаційній скарзі не навела.
Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК та які перешкодили чи могли перешкодити судам ухвалити/постановити законні та обґрунтовані судові рішення, Судом не встановлено.
Керуючись статтями 441, 442 КПК, Суд
постановив:
касаційну скаргу засудженої залишити без задоволення, а вирок Приморського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2025 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 12 червня 2025 року стосовно ОСОБА_7 - без зміни.
Постанова набирає чинності з моменту оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3