ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

23 червня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 280/11219/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Головко О.В. (доповідач),
суддів: Ясенової Т.І., Суховарова А.В., 

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Запорізькій області 
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27 березня 2026 року (суддя Богатинський Богдан Вікторович) в адміністративній справі 
за позовом  ОСОБА_1 
до  Головного управління Національної поліції в Запорізькій області 
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, 

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить: визнати протиправною відмову ГУНП в Запорізькій області Національної поліції України виплатити добові при перебуванні ОСОБА_1 у відрядженні з 10.03.2025 по 07.07.2025; зобов`язати ГУНП в Запорізькій області Національної поліції України здійснити виплату добових при перебуванні ОСОБА_1 у відрядженні з 10.03.2025 по 07.07.2025.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 27 березня 2026 року позов задоволено повністю. Визнано протиправною відмову Головного управління Національної поліції в Запорізькій області виплатити добові при перебуванні ОСОБА_1 у відрядженні з 10.03.2025 по 07.07.2025. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Запорізькій області здійснити відшкодування добових витрат та витрат на найм житлових приміщень за час перебування у службовому відрядженні ОСОБА_1 з 10.03.2025 по 07.07.2025 у відповідності до положень постанови Кабінету Міністрів України від 02 лютого 2011 року № 98 «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів» та Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 1998 року № 59.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення. Зазначає, що поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що долучені позивачем до звернення від 15.10.2025 накази Національної поліції України не є належними доказами для відшкодування витрат в межах Інструкції № 672. Звертає увагу суду апеляційної інстанції, що відповідно до долучених позивачем рахунків Державного підприємства «Готельний комплекс «КИЇВ» Управління справами Апарату Верховної Ради України, доба за проживання Позивача становила суму від 1323 гривень до 1845 гривень, тобто ціна перевищувала граничну суму витрат на найм житлового приміщення, передбачену постановою Кабінету Міністрів України № 98. При цьому жодних підтверджуючих документів щодо дозволу керівника на перевищення граничної суми витрат на найм житлового приміщення за добу позивачем не надано.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить відмовити в її задоволенні, рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків. 
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що Наказом Головного управління Національної поліції в Запорізькій області від 14.03.2025 № 430 о/с «Про відрядження ОСОБА_1 », з метою забезпечення набуття практичного досвіду, навичок та вмінь працівником поліції, наказано відрядити з 10.03.2025 до 08.04.2025 (терміном на 30 діб) до департаменту головної інспекції та дотримання прав людини НПУ (м. Київ) на громадському транспорті, без табельної вогневої зброї майора поліції ОСОБА_1 (а.с. 17). 
Наказом Головного управління Національної поліції в Запорізькій області від 08.04.2025 № 579 «Про відрядження ОСОБА_1 » з метою забезпечення набуття практичного досвіду, навичок та вмінь працівником поліції, який претендує на зайняття посади в центральному органі управління поліції, наказано відрядити з 09.04.2025 до 08.05.2025 (терміном на 30 діб) до департаменту головної інспекції та дотримання прав людини НПУ (м. Київ) на громадському транспорті, без табельної вогневої зброї майора поліції ОСОБА_1 (а.с. 18). 
Наказом Національної поліції України від 08.05.2025 № 736о/с продовжений термін стажування ОСОБА_1 з 09.05.2025 по 07.06.2025 (а.с. 19).
Наказом Національної поліції України від 03.06.2025 № 903о/с продовжений термін стажування ОСОБА_1 з 08.06.2025 до 07.07.2025 (а.с. 20).
На звернення позивача відповідачем листом від 20.10.2025 за № 2178/05/12-2025 повідомлено, що підставою для відшкодування витрат на відрядження є наданий до бухгалтерської служби разом з оригіналами підтвердних документів звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт у строк до трьох робочих днів, складений відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 28.09.2015 № 841 «Про затвердження форми Звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, та Порядок його складання». Накази ГУНП в Запорізькій області про службові відрядження та звіти про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, від ОСОБА_1 до УФЗБО ГУНП в Запорізькій області станом на 20.10.2025 не надходили. Накази НПУ від 05.03.2025 № 354 о/с, від 04.04.2025 № 533 о/с, від 08.05.2025 № 736 о/с, від 03.06.2025 № 903 о/с не є підставою для відшкодування витрат на відрядження (а.с.21).
Незгода з такими діями відповідача стала підставою для звернення до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції зазначає, що особливості направлення у службові відрядження поліцейських територіальних (відокремлених) підрозділів (управлінь, відділів, відділень поліції) у межах України визначаються Інструкцією про службові відрядження поліцейських у межах України, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 672 від 02.08.2017, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22.08.2017 за № 1042/30910.
Відповідно до пунктів 2, 3 розділу І Інструкції № 672 службовим відрядженням вважається поїздка поліцейського за наказом, підписаним керівником органу поліції або особою, яка виконує його обов`язки, його першим заступником або заступниками відповідно до їх компетенції, на певний строк до іншого населеного пункту для виконання службового завдання поза місцем його постійної служби.
Основними завданнями службових відряджень є: зокрема, навчання працівників органів (підрозділів) поліції.
Пунктами 1, 2, 3 розділу II Інструкції № 672 встановлено, зокрема, що при направленні поліцейського в службове відрядження видається наказ, підписаний керівником органу (підрозділу) поліції або особою, яка виконує його обов`язки, його першим заступником або заступником відповідно до розподілу обов`язків (функціональних обов`язків).
У наказі зазначаються пункт призначення (місто або міста призначення, інші населені пункти), найменування органу (підрозділу) поліції, органу військового управління, куди відряджається поліцейський, строк та мета відрядження.
Зміна строків відрядження або пунктів призначення здійснюється шляхом видання нового наказу.
Строк перебування поліцейського у відрядженні визначається керівником, але не може перевищувати 30 календарних днів з урахуванням часу перебування в дорозі, за винятком випадків, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 02 лютого 2011 року № 98 «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів» (далі - постанова КМУ № 98), та випадків, передбачених пунктами 4 та 6 цього розділу.
З дозволу керівника органу поліції або особи, яка виконує його обов`язки, ураховується затримка у відрядженні з причин, що не залежать від відрядженого поліцейського, за наявності підтвердних документів. При цьому загальний строк відрядження не може перевищувати 60 календарних днів.
Рішення керівника органу поліції або особи, яка виконує його обов`язки, про продовження строку службового відрядження поліцейського оформляються наказом.
Поліцейським, направленим у службові відрядження, за кожний день перебування у відрядженні в межах строків, передбачених пунктом 2 цього розділу, виплачуються добові в розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пунктів 1, 4 розділу ІІІ Інструкції № 672 орган (підрозділ) поліції, що відряджає поліцейського, зобов`язаний ознайомити його з кошторисом витрат на відрядження, форма якого наведена в додатку до цієї Інструкції, а також забезпечити його коштами для здійснення витрат на відрядження за умови наявності кошторисних призначень на відповідні цілі, оригіналів документів, які є підставою для відрядження, та відсутності заборгованості за раніше виданими авансами. Аванс відрядженому поліцейському може видаватися готівкою або перераховуватися в безготівковій формі на поточний рахунок працівника, операції за яким можуть здійснюватися з використанням платіжних карток.
Усі витрати на службове відрядження відшкодовуються лише за наявності підтвердних документів, що засвідчують вартість цих витрат.
Згідно з пунктом 10 Інструкції № 672 розміри добових витрат та гранична сума витрат на найм житлового приміщення за добу визначаються відповідно до додатка 1 до постанови КМУ № 98.
Пунктом 5 Інструкції № 672 передбачено, що витрати на службове відрядження відшкодовуються відповідно до постанови КМУ № 98 та Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 1998 року № 59, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 31 березня 1998 року за № 218/2658 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 17 березня 2011 року № 362), та вимог цієї Інструкції.
Так, наказом Міністерства фінансів України від 13.03.1998 № 59, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 31.03.1998 за № 218/2658, затверджено Інструкцію про службові відрядження в межах України та за кордон (далі - Інструкція № 59).
Відповідно до пункту 1 Розділу 1 Інструкції № 59 службовим відрядженням вважається поїздка працівника за розпорядженням керівника державного органу (поїздка державного службовця - за розпорядженням керівника державної служби), підприємства, установи та організації, що повністю або частково утримується (фінансується) за рахунок бюджетних коштів (далі - підприємство), на певний строк до іншого населеного пункту для виконання службового доручення поза місцем його постійної роботи (за наявності документів, що підтверджують зв`язок службового відрядження з основною діяльністю підприємства).
Пунктом 4 Інструкції № 59 визначено, що підприємство, що відряджає працівника, забезпечує його коштами для здійснення поточних витрат під час службового відрядження (авансом). Аванс перераховується на поточний рахунок працівника, операції за яким можуть здійснюватися з використанням платіжних карток, або рахунок підприємства, що направляє працівника у відрядження, операції за яким можуть здійснюватися з використанням корпоративних платіжних карток.
Відповідно до пункту 14,15 Інструкції № 59 підтвердними документами, що засвідчують вартість понесених у зв`язку з відрядженням витрат, є розрахункові документи відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та Податкового кодексу України, а також документи, визначені цією Інструкцією. У разі відрядження за кордон підтвердні документи, що засвідчують вартість понесених за кордоном у зв`язку з таким відрядженням витрат, оформлюються згідно із законодавством відповідної держави.
Окремим видом витрат, що не потребують спеціального документального підтвердження, є добові витрати (витрати на харчування та фінансування інших власних потреб фізичної особи, понесені у зв`язку з таким відрядженням). Суми добових витрат для працівників підприємств затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 року № 98 (пункт 15 Інструкції № 59).
Порядок відрядження в межах України визначений Розділом ІІ Інструкції № 59.
Відповідно до пункту 1 Розділу ІІ Інструкції № 59 направлення працівника підприємства у відрядження здійснює керівник цього підприємства або його заступник (направлення у відрядження державного службовця здійснює керівник державної служби) і оформлює наказом (розпорядженням), у якому зазначаються мета виїзду, завдання (за потреби), пункт призначення (місто або міста призначення, інші населені пункти, найменування підприємства, установи або організації, куди відряджається працівник), строк (дата вибуття у відрядження та дата прибуття з відрядження), джерело фінансового забезпечення витрат на відрядження, а також за потреби інші ключові моменти (вид транспорту, інформація про додаткові обмеження щодо сум та цілей використання коштів, наданих на відрядження, у разі їх встановлення керівником), після затвердження кошторису витрат. У разі направлення працівника підприємства у службове відрядження за запрошенням подається його копія та за наявності програма заходів.
Вищенаведені норми дають можливість дійти висновку, що підставою для відшкодування витрат, понесених поліцейським під час відрядження, є наявність розрахункових документів, що засвідчують їх вартість. При цьому добові витрати не потребують спеціального документального підтвердження.
Варто зауважити, що наказом Головного управління Національної поліції в Запорізькій області від 17.03.2025 № 430 та від 08.04.2025 № 579 наказано заступникові начальника управління – начальнику ВО ФЗПП УФЗБО ГУНП в Запорізькій області Вовченко Д.Ю. забезпечити ОСОБА_1 коштами на відрядження за рахунок загального фонду державного бюджету.
Натомість будь-яких доказів про те, що ОСОБА_1 забезпечено коштами на відрядження за рахунок загального фонду державного бюджету, в тому числі авансом, відповідачем не надано, а тому доводи відповідача, що ОСОБА_1 не подала звіт згідно з наказом Міністерства фінансів України від 28.09.2015 № 841, є необґрунтованими. 
Разом з тим матеріали справи містять рахунки Державного підприємства «Готельний комплекс «КИЇВ» Управління справами Апарату Верховної Ради України оплати послуг за готель за період з 09.03.2025 по 09.07.2025 (а.с. 22-37).
Водночас варто врахувати, що згідно з пунктом 10 розділу III Інструкції № 672 розміри добових витрат та гранична сума витрат на найм житлового приміщення за добу визначаються відповідно до додатка 1 до постанови Кабінету Міністрів України № 98.
Додатком 1 до постанови Кабінету Міністрів України № 98 визначено, що добові витрати становлять, зокрема, граничну суму витрат на найм житлового приміщення не більше як 900 гривень за добу.
Відповідно, ОСОБА_1 має право на відшкодування відповідних витрат із розрахунку в межах лімітованої суми за добу відрядження, визначеної Додатком 1 до постанови Кабінету Міністрів України № 98.
Суд першої інстанції вірно зауважив, що відповідачем не нараховано та не виплачено позивачу суму витрат на найм житлового приміщення за добу у межах граничних розмірів затверджених Додатком № 1 до Постанови № 98.
Відтак, висновок суду першої інстанції про задоволення позову є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги такий висновок не спростовують.
Рішення суду першої інстанції ухвалене з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд, 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Запорізькій області залишити без задоволення. 
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27 березня 2026 року в адміністративній справі № 280/11219/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з 23 червня 2026 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених статтею 328 КАС України.
Повна постанова складена 23 червня 2026 року. 

Головуючий - суддя О.В. Головко 

суддя Т.І. Ясенова 

суддя А.В. Суховаров