Справа № 496/470/26
Провадження № 2/496/2051/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2026 року м. Біляївка
Біляївський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді - Пасечник М.Л.
за участю секретаря - Кабанової К.С.
представника відповідача - ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:
Представник товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі-ТОВ «Споживчий центр») - Лисенко О.С. звернулася до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача заборгованість за кредитним договором №02.06.2025-100001490 від 02.06.2025 року у розмірі 35300 грн. та судові витрати. 
В обґрунтування позову зазначено, що 02.06.2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір (оферти) №02.06.2025-100001490, за умовами якого, позичальнику надано кредит у розмірі 10 000 грн., строком на 183 дні, зі сплатою відсотків у розмірі 1% за один день користування кредитом, комісії у розмірі 20% від суми кредиту, що становить 2000 грн., неустойки у розмірі 100 грн., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Відповідно до договору від 02.06.2025 року та квитанції про перерахунок коштів кредитодавцем надано позичальнику кредит у розмірі 10 000 грн. ОСОБА_2 02.06.2025 року отримала кредитні кошти у розмірі 10 000 грн. Отже, ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі. В свою чергу, ОСОБА_2 свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на дату подання позову, утворилась заборгованість у розмірі 35 300 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 10 000 грн., по відсоткам в розмірі 18300 грн., комісії 2000 грн., по неустойці у розмірі 5000 грн. У зв`язку з викладеним, представник позивача звернулася до суду з вказаним позовом.
Адвокат Пятигорец В.І. в інтересах ОСОБА_2 через систему «Електронний суд» надіслав відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позову.
В обґрунтування відзиву зазначено, що позивач в позовній заяві посилається на договір від 02.06.2025 року №02.06.2025-100001490, укладений ним з відповідачем, на підставі якого остання отримала кредитні кошти в сумі 10000 грн. Остання дійсно отримала таку суму коштів, але не від позивача, а від ТОВ «Універсальні платіжні рішення». Однак, позивач не додав до позовної заяви завірену належним чином копію даного договору, а також підтвердження, яким чином позивач його підписав, підтверджуючий документ, що він на момент укладення з відповідачем кредитного договору був зареєстрований в Державному реєстрі фінансових установ Національного банку України про право надання коштів та банківських металів у кредит та здійснення фінансової платіжної послуги з переказу коштів без відкриття рахунків. Якщо допустити, що вище вказаний договір укладався, то позивачем не надано доказів, яким чином ТОВ «Універсальні платіжні рішення» було повідомлено кому, на який банківський рахунок і яку суму кредитних коштів необхідно було надавати. Претензії до відповідача має пред`являти тільки ТОВ «Універсальні платіжні рішення», але з ними у неї відсутні будь-які відносини. 
Представник ТОВ «Споживчий центр» - Ларіонов К.О. через систему надав відповідь на відзив, в якій зазначив, що відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому повністю заперечує проти позовних вимог, однак не надав жодного доказу на підтвердження своїх заперечень або на спростування доводів позивача. За повної відсутності будь-яких доказів з боку відповідача, його заперечення проти позовних вимог мають виключно декларативний характер та не спрямовані на спростування конкретних фактичних обставин, доведених позивачем належними і допустимими доказами. Такі заперечення не відповідають вимогам статті 81 ЦПК України щодо обов`язку сторони довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень, а відтак не є достатніми в силу закону. Натомість позиція позивача, що підтверджена поданими доказами, є більш аргументованою та вірогідною на відміну від позиції відповідача, оскільки останній не скористався наданими йому рівними процесуальними можливостями для їх спростування, поставивши під сумнів їх належність, допустимість чи достовірність не подав альтернативних доказів, для підтвердження своєї позиції. Таким чином, заперечуючи щодо отримання відповідачем кредитних коштів, сторона відповідача не подала виписки по рахунках відповідача або клопотання про витребування таких доказів, на спростування доказів, наданих стороною позивача. 
Спірний кредитний договір було в електронній формі, що відповідно до норм чинного законодавства прирівнюється до письмової. Стороною позивача (кредитодавця) документи, що складають кредитний договір підписувались електронним підписом. Стороною відповідача документи, що складають кредитний договір, підписувались за допомогою одноразового ідентифікатора, який було надіслано у смс повідомленні на номер, вказаний останнім, як фінансовий. Саме його було використано відповідачем для підписання кредитного договору. Відповідач не заперечує, що відповідний засіб зв`язку належить йому, або що на час укладення спірних договорів він втратив вказаний засіб зв`язку, що може бути підтверджено відповідними засобами доказування. Відповідачем та позивачем було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов правочину (кредитного договору), та підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором, що підтверджується належними доказами. Вказані обставини відповідач не спростував належними та допустимими доказами. Також, підписуючи оферту відповідач підтвердила той факт, що розуміє умови на яких укладається договір : «Я розумію, що підписую та укладаю кредитний договір на вищевказаних умовах, підписуючи даний акцепт одноразовим ідентифікатором (код з смс-повідомлення): Для підписання та укладання договору введіть код з смс - повідомлення, яке було відправлене на Ваш фінансовий номер». У відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), відповідачем вкотре було підтверджено розуміння та чіткість умов укладання даного договору: «Я розумію, що підписую та укладаю кредитний договір на вищевказаних умовах, підписуючи даний акцепт одноразовим ідентифікатором (код з смс повідомлення): Для підписання та укладання договору введіть код з смс - повідомлення, яке було відправлене на Ваш фінансовий номер». Тобто, відповідач підтвердив факт ознайомлення зі змістом кредитного договору та погодився на відповідні умови кредитування. Також, відповідачем не було надано відомостей щодо оскарження умов кредитного договору у судовому порядку. 
Позивачем було перераховано кошти на картковий рахунок відповідача за допомогою інтернет-еквайрингу. Згідно договору про надання послуг еквайрингу, порядок здійснення платіжної оперіації відбувався за допомогою інформаційного обміну електронними повідомленнями між програмно-технічними комплексами позивача та надавачем послуг еквайрингу, в свою чергу, відповідні повідомлення не є платіжними інструкціями в розумінні закону України «Про платіжні послуги». Отже, позивач надав на підтвердження доказ видачі кредитних коштів, що є первинним платіжним документом у розумінні Закону України «Про платіжні послуги», оскільки містить усі відомості щодо платіжної операції у відповідності вищезазначеного закону, а відтак - належним та допустимим доказом видачі коштів відповідачу. Такі докази, як повний номер платіжної картки відповідача, банківські виписки з рахунку відповідача або інші документи, що підтверджують рух коштів по рахунку фізичної особи в банківській установі тощо у позивача відсутні та не можуть бути ним отримані, оскільки позивач не є банківською установою у розумінні Закону України «Про банки і банківську діяльність», не здійснює відкриття чи обслуговування рахунків фізичних осіб та не має правового доступу до інформації про рух коштів за банківськими рахунками клієнтів. Вимога щодо подання позивачем банківських виписок відповідача або повних реквізитів його платіжної картки означає покладення на позивача обов`язку надати інформацію, яка охороняється банківською таємницею та доступ до якої для небанківської фінансової установи прямо заборонений законом. Ключовий доказ надання кредитних коштів не може бути визнаний неналежним доказом виключно з підстав відсутності у нього повного номера платіжної картки та персональних даних власника рахунку, оскільки відсутність зазначеної інформації є прямим наслідком законодавчих та регуляторних обмежень щодо обігу платіжних даних. Відповідачем при оформленні заявки було зазначено повний номер картки (електронного платіжного засобу відповідача), але відповідно до Постанов Правління Національного банку України позивач не може зазначати та зберігати у договорах, інших документах повний номер особистого електронного платіжного засобу відповідача. Зі змісту кредитного договору вбачається, що відповідач самостійно зазначив номер платіжного засобу, на який були перераховані кредитні кошти, а також підтвердив власним підписом достовірність наданих відомостей. Зазначені обставини свідчать не лише про формальне укладення договору, а й про визначення сторонами конкретного способу виконання зобов`язання кредитодавця щодо надання кредиту. До суду було надано електронні докази в паперовій формі (роздруківка тексту заявки кредитного договору, відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцент) кредитного договору, підписані одноразовим ідентифікатором, які містить номер особистого електронного платіжного засобу Відповідача. Таким чином, електронний платіжний засіб відповідач зазначав самостійно в системі, інша інформація щодо рахунку відповідача у позивача відсутня, оскільки зазначена інформація є банківською таємницею якою володіє виключно Банк-емітент картки. Сторона позивача наголошує, що зазначаючи у відзиві про відсутність доказів перерахування кредитних коштів, сторона відповідача не надала до суду виписки по рахунках відповідача в банківських установах, у тому числі по рахунку, який відповідач зазначив в договорі, як номер особистого платіжного засобу, на спростування доказів, наданих стороною позивача. Відтак, відповідач заперечуючи факт отримання грошових коштів, не надав виписку з банку про наявні чи відсутні банківські рахунки, інформацію про рух коштів за спірний період по цим рахункам. 
Оскільки ТОВ «Споживчий центр» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, тому не може надати первинні банківські документи, а відтак наданий суду позивачем розрахунок є належним та допустимим доказом заборгованості та її розміру у справі . Крім того, будь-яких претензій щодо невиконання позивачем свого обов`язку по наданню коштів протягом дії договору відповідач не заявляв. Відповідачем під час укладення кредитного договору було проведено ідентифікацію через систему BankID. Система BankID Національного банку після вибору користувачем Системи BankID Національного банку як способу електронної дистанційної ідентифікації та/ або верифікації спрямовує його на центральний вузол Системи BankID Національного банку, на якому користувач має обрати абонента-ідентифікатора. Система BankID Національного банку після вибору користувачем абонента ідентифікатора перенаправляє його на сторінку сервісу автентифікації обраного абонента-ідентифікатора для автентифікації. проходження користувачем багатофакторної Абонент-ідентифікатор після успішного проходження користувачем багатофакторної автентифікації формує ЕПІ з даними користувача, запит на які надійшли в ЕЗІ. позивач є абонентом-надавачем послуг. При проходженні автентифікації (введенні пароля до інтернет-банкінгу, обраного відповідачем та підтвердження надання даних через систему BankID від абонента ідентифікатора позивачу), було встановлено особу відповідача шляхом отримання відповідних даних, перелік якої визначено в електронній анкеті cпецифікації взаємодії абонентського вузла з центральним вузлом Системи BankID Національного банку. Успішне проходження процедури багатофакторної автентифікації користувачем є обов`язковою умовою для передавання його даних абоненту надавачу послуг/абоненту - надавачу послуг зі спеціальним статусом. Процедура заміни раніше збереженого фінансового номера телефону користувача, який використовується під час багатофакторної автентифікації користувача, має здійснюватися абонентом-ідентифікатором за фізичної присутності користувача або з використанням одного з не обмежених лімітами способів верифікації, визначених Положенням про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 19.05.2020 року №65 (зі змінами). При подачі позовної заяви додано Відомості щодо ідентифікації відповідача через систему Bank ID. Такі відомості були отримані у порядку і у формі, що передбачені Специфікацією взаємодії абонентського вузла з центральним вузлом Системи BankID Національного банку України, затвердженою Рішенням Ради Системи BankID Національного банку України (протокол від 20.09.2022 року №В/57-0003/75064 (зі змінами) (протоколи від 09.01.2023 року №В/57-0002/3089), що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин. Відтак, від центрального вузла системи BankID Національного банку України були отримані зокрема дані, які однозначно ідентифікують відповідача. Заперечуючи про належність проведення ідентифікації відповідач не підтвердив це відповідними засобами доказування.
Адвокат Пятигорец В.І. в інтересах ОСОБА_2 через систему «Електронний суд» надіслав додаткові пояснення, в яких зазначив, що позивач в позовній заяві посилається на договір від 02.06.2025 року №02.06.2025-100001490, нібито укладений ним з відповідачем, на підставі якого остання отримала кредитні кошти в сумі 10000 грн. Остання дійсно отримала таку суму коштів, але не від позивача, а від ТОВ «Універсальні платіжні рішення», а чи взагалі був договір не відомо. Принаймні до позовної заяви він не був доданий, а тому ні суд, ні тим паче відповідач не мають змоги його проаналізувати, не відомі його умови, так як вона його не отримувала, він їй не пересилався. Крім того, позивачем не надано доказів, яким чином ТОВ «Універсальні платіжні рішення» було повідомлено кому, на який банківський рахунок і яку суму кредитних коштів необхідно було надавати.
Представник позивача у судове засідання не з`явилася, в прохальній частині позову просила справу розглянути за її відсутності.
Представник відповідача - ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав відзив, просив відмовити у задоволенні позову.
Вивчивши матеріали справи в електронному вигляді через систему «Електронний суд», оцінивши надані докази, вислухавши пояснення представника відповідача - Пятигорец В.І., суд встановив, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 02.06.2025 року ОСОБА_2 підписала заявку кредитного договору №02.06.2025-100001490 (кредитної лінії) у ТОВ «Споживчий центр» електронним підписом одноразовим ідентифікатором Е294. Відповідно до заявки сума бажаного кредиту становить 10 000 грн.
02.06.2025 року ОСОБА_2 ознайомилася з пропозицією ТОВ «Споживчий центр» про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферта).
02.06.2025 року ОСОБА_2 електронним підписом одноразовим ідентифікатором Е294 підписала відповідь позичальника про прийняття (акцепт) кредитного договору №02.06.2025-100001490 (кредитної лінії), у зв`язку з чим, між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір.
Умовами кредитного договору передбачено, що ТОВ «Споживчий центр» надає ОСОБА_2 кредит у сумі 10 000 грн. Строк, на який надається кредит - 183 днів з дати його надання. Дата повернення (виплати) кредиту - 01.12.2025 року. Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит.  Комісія, пов`язана з наданням кредиту - 20% від суми кредиту та дорівнює 2000 грн. Неустойка - 100 грн., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання.
У договорі ОСОБА_2 вказала реквізити належного їй електронного платіжного засобу для надання коштів позичальнику за даним та наступними договорами: 5457-08XX-XXXX-0424.
02.06.2025 року ОСОБА_2 заповнила та підписала електронним підписом одноразовим ідентифікатором Е294 інформаційне повідомлення позичальника.
02.06.2025 року ОСОБА_2 ознайомилася з паспортом споживчого кредиту та підписала його електронним підписом одноразовим ідентифікатором А294. 
04.01.2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та ТОВ «Універсальні платіжні рішення» було укладено договір про надання послуг з переказу коштів №ФК-П-2024/01-2, відповідно до якого, за цим договором платіжна установа приймає на себе зобов`язання надавати торговцю послуги з переказу коштів без відкриття рахунку.
ТОВ «Споживчий Центр» свої зобов`язання за договором виконало належним чином, що підтверджується листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» Вих. №1-3012 від 30.12.2025 року, відповідно до якого, ТОВ «Універсальні платіжні рішення», на підставі вищевказаного договору, успішно перерахувало кошти на платіжну картку клієнта 02.06.2025 року о 14:40:14 на суму 10000 грн., номер картки НОМЕР_1 , номер транзакції в системі iPay.ua - 760301687, призначення платежу: Видача за договором кредиту №02.06.2025-100001490.
ОСОБА_2 належним чином свої зобов`язання за договором не виконала, у зв`язку з чим, заборгованість за кредитним договором становить 35300 грн., з яких: 10 000 грн. - основний борг; 18300 грн. - відсотки; 2000 грн. - комісія; 5000 грн. - неустойка, що підтверджується довідкою-розрахунком про стан заборгованості. 
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. (ч.1, ч.3 ст. 509 ЦК України).
У п.5 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.6 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частиною 1 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. 
Відповідно до ч.6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства (ч.7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). 
У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті (ч.8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (ч.12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Аналізуючи вищевказані положення вбачається, що кредитний договір №02.06.2025-100001490 від 02.06.2025 року було укладено в електронному вигляді через інформаційно-телекомунікаційну систему позивача за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем), визначеним Законом України «Про електронну комерцію».
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 ст. 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. 
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч.1 ст. 1055 ЦК України). 
Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. 
Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ч.ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).
Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за кредитним договором №02.06.2025-100001490 від 02.06.2025 рокувиконало у повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених зазначеним договором. В порушення вимог Закону, ОСОБА_2 в односторонньому порядку відмовилася від виконання договірних зобов`язань, в установлені строки заборговані суми не повернула. 
Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. 
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). 
Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ч.1 ст. 81 ЦПК України).
Керуючись вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
У постанові Верховного Суду від 13.05.2020 року у справі № 219/1704/17 вказано, що за загальним правилом тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову, покладається на позивача. 
Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, а також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості. 
В свою чергу,  ОСОБА_2 не надала в судове засідання доказів, які б підтверджували належне виконання нею зобов`язань, які б спростовували суму заборгованості перед позивачем та позовні вимоги взагалі. 
Разом з цим, суд враховує пояснення представника відповідача, викладені у відзиві на позов, про те, що ОСОБА_2 дійсно отримала кредитні кошти у сумі 10 000 грн.
Доводи представника відповідача в частині того, що претензії до відповідача має пред`являти тільки ТОВ «Універсальні платіжні рішення», оскільки саме вказаним товариством перераховані кредитні кошти, є помилковими, з огляду на наступне.
Як було вказано вище,  04.01.2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та ТОВ «Універсальні платіжні рішення» було укладено договір про надання послуг з переказу коштів №ФК-П-2024/01-2, відповідно до якого, за цим договором платіжна установа приймає на себе зобов`язання надавати торговцю послуги з переказу коштів без відкриття рахунку.
ТОВ «Універсальні платіжні рішення» надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків. Для цього підприємство внесене в державний реєстр фінансових установ (свідоцтво серія ФК №342 від 02.10.2012) та отримало Ліцензію Національного банка України №3 від 11.11.2013 року, про що зазначено у листі ТОВ «Універсальні платіжні рішення» Вих. №1-3012 від 30.12.2025 року.
Отже, ТОВ «Універсальні платіжні рішення» є лише установою, яка надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків, натомість не є позикодавцем.
Відповідно, позикодавцем за кредитним договором №02.06.2025-100001490 від 02.06.2025 року є саме ТОВ «Споживчий центр», відповідно за ініціативою вказаного товариства, на підставі договору №ФК-П-2024/01-2, ТОВ «Універсальні платіжні рішення», як надавач послуги з переказу коштів, успішно перерахувало на картку ОСОБА_2 кредитні кошти у сумі 10 000 грн.
З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, права позивача порушені, оскільки відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання та підлягають судовому захисту шляхом стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованості у розмірі 35 300 грн.
Відповідач ознайомилася з умовами кредитного договору щодо сплати відсотків, комісії та неустойки та погодила їх, підписавши кредитний договір. 
Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається з наданої платіжної інструкції від 30.12.2025 року, за подання даного позову до суду, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2662,40 грн., а тому, у зв`язку з повним задоволенням позовних вимог, на підставі ст. 141 ЦПК України, вказані судові витрати підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Споживчий центр».
Керуючись ст.ст. 207, 509, 525, 526, 626, 628, 629, 634, 638, 1048, 1049, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, ст. ст. 2, 12-13, 76-81, 141, 258-259, 263-265, 272, 289, 354, 355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити. 
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 133-А, код ЄДРПОУ: 37356833) заборгованість за кредитним договором №02.06.2025-100001490 від 02.06.2025 року у розмірі 35 300 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 133-А, код ЄДРПОУ: 37356833) судові витрати у розмірі 2662,40 грн.
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції.

 Суддя           М.Л. Пасечник