Справа № 466/13296/24 Головуючий у 1 інстанції: Едер П. Т. 
Провадження № 22-ц/811/4173/25 Доповідач в 2 інстанції: Савуляк Р.В. 
Провадження № 22-ц/811/4171/25

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

27 травня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
Головуючого судді: Савуляка Р.В.
суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.
секретаря: Іванової О.О. 
з участю: представника ОСОБА_1 – Хомяка О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс Груп» на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 11 листопада 2025 року та на додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 26 листопада 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс Груп», ОСОБА_2 про відшкодування завданої шкоди за місцем її заподіяння, –

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс Груп», ОСОБА_2 про відшкодування завданої шкоди за місцем її заподіяння.
Позов мотивувала тим, що вона є власником автомобіля марки «Toyota Auris», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зазнав механічних пошкоджень внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що відбулася 21 серпня 2024 року по вулиці Хмельницького, 137 у місті Львові за участю її автомобіля та автомобіля марки «Opel Insignia», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .
Вартість відновлювального ремонту належного їй автомобіля марки «Toyota Auris», реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 156162.16 грн, а вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складає 83182.49 грн.
Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс Груп», будучи страховиком винуватця дорожньо-транспортної пригоди, виплатило страхове відшкодування лише в розмірі 64967.95 грн, недоплативши суму страхового відшкодування, що становить 12654.17 грн.
Оскільки ліміт страхової відповідальності обмежено відшкодуванням вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу, то у страховика не виникало обов`язку здійснювати страхову виплату в розмірі завданої шкоди.
Страхової виплати недостатньо для повного відшкодування завданої шкоди, відтак різниця між вартістю відновлювального ремонту та страховим відшкодуванням, що становить 84580.04 грн, підлягає стягненню з ОСОБА_2 як винуватця дорожньо-транспортної пригоди.
Протиправна поведінка страховика, пов`язана з відсутністю виплати страхового відшкодування в повному обсязі призвела до неможливості відремонтувати належний їй транспортний засіб, що спричинило труднощі в повсякденному житті, сильні душевні переживання та постійний стресовий стан, чим завдано моральної шкоди, яку вона оцінює в розмірі 10000.00 грн.
З наведених підстав та з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила:
-стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 12654.17 грн недоплаченого страхового відшкодування та 10 000 грн матеріальної компенсації завданої моральної шкоди;
-стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 84580.04 грн. завданої шкоди. 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 11 листопада 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 12 654,17 грн недоплаченого страхового відшкодування та 10 000.00 грн матеріальної компенсації завданої моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 84580.04 грн решти завданої шкоди.
Стягнуто в рівних частинах з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс Груп» та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4240.00 грн витрат по оплаті судового збору.
Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 26 листопада 2025 року заяву задоволено частково.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс Груп» та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 50 000 грн 
В решті вимог по заяві про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.
Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 11 листопада 2025 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 26 листопада 2025 року оскаржило Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс Груп».
В апеляційній скарзі покликається на те, що розмір страхового відшкодування, що підлягав виплаті позивачу, становить 64967.95 грн, оскільки у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу страховиком відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, а враховуючи, що страхова виплата здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи, сума, що відповідає розміру оціненої шкоди зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. 
Оскільки страхове відшкодування виплачено в межах строку, встановленого чинним законодавством, в діях Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс Груп» відсутня протиправна поведінка.
Суд першої інстанції не надав належної правової оцінки наданого ним звіту № 42345 від 28 жовтня 2024 року, виготовленого ФОП ОСОБА_3 , та не навів мотивів його відхилення.
Наданий позивачкою звіт про оцінку автомобіля № 2478/24 від 24 вересня 2024 року не може бути належним та допустимим доказом, оскільки в ньому не зазначено, що такий підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.
Законодавством не передбачено відшкодування страховиком потерпілому моральної шкоди за шкоду, пов`язану з пошкодженням транспортного засобу та за виплату страхового відшкодування в розмірі, з яким не погоджується потерпіла особа.
Недоплата страхового відшкодування в розмірі 12 654.17 грн є незначною, а відтак не могла заподіяти позивачці глибоких моральних і душевних страждань та призвести до неможливості відремонтувати належний їй транспортний засіб.
Факт необхідності ремонтувати автомобіль в результаті дорожньо-транспортної пригоди не є наслідком дій страхової компанії, що не є винуватцем дорожньо-транспортної пригоди.
Стягнута сума витрат на професійну правничу допомогу є неспівмірною з розміром позовних вимог, заявлених до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс Груп», складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг та не відповідає критеріям їхньої необхідності та розумності їхнього розміру. 
Просить рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 11 листопада 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс Груп»; додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 26 листопада 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, до 10 000 грн., а у стягненні з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу – відмовити. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 – Хомяка О.Г., на заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачка надала належні та допустимі докази на підтвердження заявленого нею розміру завданої їй шкоди, однак Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс Груп» як страховик не доплатило 12654.17 грн страхового відшкодування, що підлягає стягненню з нього на користь позивачки, а оскільки страхова виплата не покриває вартість відновлювального ремонту в повному обсязі, то з ОСОБА_2 як винної особи на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню різниця між вартістю відновлювального ремонту та страховою виплатою, що становить 79019.67 грн.
Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не може погодитися з наступних мотивів.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За змістом ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно з п 3 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Відповідно до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).
Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01 липня 2004 року, що був чинним на момент виникнення спірних правовідносин.
Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01 липня 2004 року передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01 липня 2004 року у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Статтею 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01 липня 2004 року передбачено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, – це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.
Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01 липня 2004 року у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Судом встановлено, що 21 серпня 2024 року о 13 год. 20 хв. по вулиці Хмельницького, 137 в місті Львові водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки «Opel Insignia», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись по другорядній дорозі, не надав переваги в русі транспортному засобу марки «Toyota Auris», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що рухався по головній дорозі під керуванням водія ОСОБА_4 , у результаті чого відбулося зіткнення, внаслідок якого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Постановою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 23 жовтня 2024 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення,передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді адміністративного штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.
Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 
Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 підтверджується, що ОСОБА_1 є власником автомобіля марки «Toyota Auris», реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Згідно із звітом № 2478/24 про оцінку автомобіля марки «Toyota Auris», реєстраційний номер НОМЕР_1 , складеним 24 вересня 2024 року ТзОВ АК «Есперт-Сервіс» на підставі заяви ОСОБА_1 , ринкова вартість автомобіля марки «Toyota Auris», реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 436397.89 грн, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Toyota Auris», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ПДВ складає 156162.16 грн, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу з ПДВ складає 83 182.49 грн.
З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована Приватним акціонерним товариством «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності ЕР-221256760.
10 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс Груп» із заявою про виплату страхового відшкодування в сумі 83182.49 грн. 
Згідно з листом № 240001117618-1 від 13 листопада 2024 року ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» прийнято рішення про виплату суми страхового відшкодування в розмірі 64967.95 грн з утриманням суми ПДВ на підставі абз. 2 п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
11 листопада 2024 року ОСОБА_1 отримала страхове відшкодування в розмірі 64967.95 грн шляхом безготівкового переказу на її картковий рахунок, що підтверджується випискою по рахунку (т. 1 а.с. 55).
Розмір страхового відшкодування розраховано ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на підставі звіту № 42345 від 28 жовтня 2024 року про оцінку вартості (розміру) збитків, складеним Фізичною особою підприємцем-суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_3 , залученим страховиком для визначення розміру збитку, заподіяного пошкодженням автомобіля позивача.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 04 березня 2025 року за клопотанням ОСОБА_1 призначено у даній справі судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз, на вирішення експертизи поставлено наступні питання: Яка вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки «Toyota Auris», реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом на 21 серпня 2024 року? Яка вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу марки «Toyota Auris», реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом на 21 серпня 2024 року (з ПДВ та без ПДВ)? Який розмір величини втрати товарної вартості транспортного засобу марки марки «Toyota Auris», реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок його пошкодження в ДТП 21 серпня 2024 року? Оплату за проведення експертизи покладено на ОСОБА_1 .
Однак Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз повернуто матеріали справи № 466/13296/24 без виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Львова від 04 березня 2025 року у зв`язку з тим, що станом на 26 травня 2025 року рахунок вартості проведення експертизи не сплачений позивачкою (т. 1 а.с. 85). 
У відповідь на адвокатський запит ТзОВ АК «Експерт-Сервіс» повідомило, що у звіті № 2478/24 від 24 вересня 2024 року вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Toyota Auris», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ПДВ складає 156162.16 грн, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Toyota Auris», реєстраційний номер НОМЕР_1 , без ПДВ складає 138438.51 грн, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Toyota Auris», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу з ПДВ складає 83 182.49 грн, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Toyota Auris», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу без ПДВ складає 77622.12 грн
Заперечуючи щодо задоволення позовних вимог, ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» вважає, що наданий позивачкою звіт № 2478/24 від 24 вересня 2024 року, не є належним доказом на підтвердження розміру завданої шкоди, оскільки в ньому відсутні відомості щодо обізнаності експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. 
Визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, експертним висновком, проведеним судовим експертом.
Обгрунтовуючи розмір завданої шкоди, ОСОБА_1 надала звіт № 2478/24 про оцінку автомобіля марки «Toyota Auris», реєстраційний номер НОМЕР_1 , складений 24 вересня 2024 року ТзОВ АК «Есперт-Сервіс» на підставі укладеного з нею договору.
Висновок експерта – це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством (ч. 1 ст. 102 ЦПК України).
Згідно з ч. 2 ст. 102 ЦПК України предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.
Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи (ч. 3 ст. 102 ЦПК України).
Статтею 106 ЦПК України передбачено право учасника справа подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.
Згідно з ч. 6 ст. 106 ЦПК України експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.
У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок (ч. 5 ст. 106 ЦПК України).
Згідно з пунктом 4.14 розділу IV Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5 у вступній частині висновку експерта зазначається, зокрема і попередження (обізнаність) експерта про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку за статтею 384 Кримінального кодексу України та за відмову від надання висновку за статтею 385 Кримінального кодексу України.
Отже, законодавець визначає, що обов`язковою вимогою до висновку експерта є вказівка на те, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.
З огляду на наведене, якщо у висновку експерта відсутні відомості про попередження (обізнаність) його про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку про попередження його про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку за ст. 384 КК України, то такий висновок є недопустимим доказом.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 та у постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року.
Однак, у наданому позивачем звіті № 2478/24 від 24 вересня 2024 року не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду.
Суд, беручи до уваги висновок експерта як доказ у справі, зобов`язаний здійснити перевірку попередження експерта про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку за статтею 384 Кримінального кодексу України.
Як вбачається з описової та мотивувальної частини оскаржуваного рішення суду, судом в порушення вимог ст. 106 ЦПК України, не з`ясовано, чи повідомлений експерт про те, що висновок готується для подання до суду, а також те, чи він як експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за складання завідомо неправдивого висновку. 
Недотримання судом першої інстанції вимог статті 106 ЦПК України щодо перевірки попередження експерта про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку за статтею 384 Кримінального кодексу України, не є формальним порушенням норм процесуального закону, оскільки ЦПК України визначає це обов`язковою вимогою, від якої залежить допустимість чи недопустимість висновку як доказу.
Зазначені обставини свідчить про те, що звіт № 2478/24 про оцінку автомобіля марки «Toyota Auris», реєстраційний номер НОМЕР_1 , складений 24 вересня 2024 року ТзОВ АК «Есперт-Сервіс», не відповідає вимогам чинного законодавства, а відтак не може бути належним та допустимим доказом на підтвердження розміру завданої шкоди, яку просить стягнути позивачка.
Разом з тим, позивачка не оплатила вартість проведення судової автотоварознавчої експертизи, призначеної ухвалою суду за її клопотанням, відтак не реалізувала своє право на доведення розміру завданих їй збитків.
Оскільки на підтвердження позовних вимог ОСОБА_1 надала звіт № 2478/24 від 24 вересня 2024 року, в якому не зазначено про те, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, колегія суддів не може погодитися з тим, що такий звіт є належним та допустимим доказом на підтвердження розміру шкоди, завданої позивачці.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог  ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс Груп» про стягнення недоплаченого страхового відшкодування у розмірі 12654.17 грн у зв`язку з їх недоведеністю.
У зв`язку з тим, що колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс Груп» про стягнення недоплаченого страхового відшкодування, то пред`явлені до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс Груп» вимоги про стягнення матеріальної компенсації завданої моральної шкоди в розмірі 10 000 грн, не підлягають до задоволення, оскільки такі є похідними від основної позовної вимоги, у задоволенні якої відмовлено.  
Стягуючи в рівних частинах з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс Груп» та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 50 000 грн, суд першої інстанції виходив з того, що такий розмір відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відповідає принципам співмірності та розумності судових витрат.
Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не може погодитися з наступних мотивів.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги – це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. Договір про надання правової допомоги може вчинятися усно у випадках: 1) надання усних і письмових консультацій, роз`яснень із правових питань з подальшим записом про це в журналі та врученням клієнту документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди); 2) якщо клієнт невідкладно потребує надання правової допомоги, а укладення письмового договору за конкретних обставин є неможливим - з подальшим укладенням договору в письмовій формі протягом трьох днів, а якщо для цього існують об`єктивні перешкоди - у найближчий можливий строк. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги може укладатися на користь клієнта іншою особою, яка діє в його інтересах. Особливості укладення та змісту контрактів (договорів) з адвокатами, які надають безоплатну правову допомогу, встановлюються законом, що регулює порядок надання безоплатної правової допомоги. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики (стаття 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачкою надано договір про надання правової допомоги № 1106-11/12/22 від 11 грудня 2024 року, акт виконаних робіт № 004225 від 14 листопада 2025 року по договору про надання правової допомоги № 1106-11/12/22 від 11 грудня 2024 року та рахунок на оплату вартості наданих послуг.
Оскільки у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс Груп» відмовлено, то на підставі п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу, покладаютьсяна позивача, тому такі не можуть бути стягнуті з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс Груп», що є відповідачем у даній справі. 
В той же час інший відповідач – ОСОБА_2 рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 11 листопада 2025 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 26 листопада 2025 року не оскаржував.
Враховуючи наведене, додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 26 листопада 2025 року слід змінити та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 25 000 (двадцять п`ять тисяч) гривень. 
Частина 13 ст. 141 ЦПК України передбачає, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У зв`язку з тим, що колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні позовних вимог до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс Груп», то на підставі п. 13 ст. 141 ЦПК України розподіл судових витрат слід змінити, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3124 (три тисячі сто двадцять чотири) гривень 46 копійок судового збору за подання позову.
Оскільки колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс Груп», з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс Груп» підлягає стягненню 3633 (три тисячі шістсот тридцять три) гривень 60 копійок сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). 
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс Груп» – задовольнити.
Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 11 листопада 2025 року в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 12 654,17 грн недоплаченого страхового відшкодування та 10 000.00 грн матеріальної компенсації завданої моральної шкоди – скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні цих позовних вимог – відмовити.
Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 11 листопада 2025 року в частині розподілу судових витрат – змінити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3124 (три тисячі сто двадцять чотири) гривень 46 копійок судового збору за подання позову.
В решті рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 11 листопада 2025 року – залишити без змін.
Додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 26 листопада 2025 року – змінити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 25 000 (двадцять п`ять тисяч) гривень.
В задоволенні решти вимог заяви представника ОСОБА_1 – ОСОБА_5 – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс Груп» підлягає стягненню 3633 (три тисячі шістсот тридцять три) гривень 60 копійок сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 27 травня 2026 року.

Головуючий: Савуляк Р.В. 

Судді: Крайник Н.П. 

Шандра М.М.