Провадження № 2/359/2055/2026
Справа № 359/13413/25
РІШЕННЯ
Іменем України
05 березня 2026 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді Журавського В.В.
при секретарі  Алфімовій І.М.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Бориспіль цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,- 

ВСТАНОВИВ:
1. Короткий зміст позовних вимог.
В листопаді 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС» звернулося до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 16 листопада 2019 року ТОВ «Алекскредит» уклало з відповідачем кредитний договір № 2912807. За яким ТОВ «Алекскредит» зобов`язалося надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 7000 гривень, а ОСОБА_1 зобов`язався до 30 травня 2020 року повернути суму кредиту та сплатити відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 1,70% за кожен день користування кредитом (базовий період) та 3% за кожен день користування кредитом (спеціальний період). ТОВ «Алекскредит» виконало своє зобов`язання за договором та надало ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 7000 гривень. Відповідач неналежним чином виконував грошове зобов`язання, тому у нього виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 48370 гривень 00 копійок.
В подальшому, згідно умов Договору відступлення прав вимоги №АК-10/06/2025, ТОВ «Алекскредит» відступив право вимоги за кредитним договором № 2912807 від 16 листопада 2019 року на користь ТОВ «Секвоя Капітал». 
07 липня 2025 року між ТОВ «Секвоя Капітал» та ТОВ «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС» укладено Договір факторингу № ДФ-07072025, у відповідності до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 2912807 від 16 листопада 2019 року.
Тому позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за вищевказаним договором у загальному розмірі 48370 гривень 00 копійок.

2. Заяви (клопотання) учасників справи.
Представник позивача Лановий Є.М. просив розгляд цивільної справи здійснити за його відсутності, вказавши, що підтримує пред`явлений позов у повному обсязі. 
Представник відповідача ОСОБА_2 подала до суду відзив на позовну заяву, у якому просила відмовити у задоволенні позову. Свої заперечення обґрунтувала тим, що відповідач проходить військову службу за мобілізацією та є військовослужбовцем. У зв`язку з цим просила відмовити у задоволенні позовних вимог у частині стягнення процентів за користування кредитом на підставі пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Представник позивача ОСОБА_3 подав до суду відповідь на відзив, у якій просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

3. Процесуальні дії у справі.
Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 листопада 2025 року було відкрито провадження у цивільній справі та вирішено розгляд цивільної справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження.

4. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 
Встановлено, що 16 листопада 2019 року ТОВ «Алекскредит» уклало з відповідачем кредитний договір № 2912807. За яким ТОВ «Алекскредит» зобов`язалося надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 7000 гривень, а ОСОБА_1 зобов`язався до 30 травня 2020 року повернути суму кредиту та сплатити відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 1,70% за кожен день користування кредитом (базовий період) та 3% за кожен день користування кредитом (спеціальний період) (а.с.30-34)
ТОВ «Алекскредит» виконало своє зобов`язання за договором та надало ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 7000 гривень, що підтверджується довідкою ТОВ «Елаєнс» від 04 листопада 2024 року (а.с.65).
Між сторонами по справі виникли правовідносини, які регулюються гл.48 «Виконання зобов`язання», гл.71 «Позика. Кредит. Банківський вклад», а також главою 73 «Факторинг» розділу ІІІ «Окремі види зобов`язань» книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України.

5. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору.
Згідно з п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч.3, ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.  Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:  надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;  заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;  вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Згідно з вимогами ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:  електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину;  електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;  аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
За змістом ч.12 ст.11 цього Закону України електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно з ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України позичальник зобов`язується повертати кредит та сплачувати проценти за користування ним у розмірах та на умовах, встановлених договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Відповідно з ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає чи зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
У відповідності до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно з ч.1 ст.514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
За правилами ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

6. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору.
Встановлено, що кредитний договір № 2912807 від 16 листопада 2019 року був підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону, вказаний відповідачем при укладенні кредитного договору. У такий спосіб кредитний договір був укладений в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Алекскредит» в електронній формі. Викладене у повній мірі узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19. 
Згідно умов Договору відступлення прав вимоги №АК-10/06/2025 від 10 червня 2025 року, ТОВ «Алекскредит» відступлено право вимоги за кредитним договором № 2912807 від 16 листопада 2019 року на користь ТОВ «Секвоя Капітал», а відповідно ТОВ «Секвоя Капітал» набуло права вимоги до ОСОБА_1 (а.с.35-43).
07 липня 2025 року ТОВ «Секвоя Капітал» та ТОВ «Солвентіс» уклали договір факторингу №ДФ-07072025 (а.с.49-57). За цим до ТОВ «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС» перейшло право грошової вимоги за кредитним договором № 2912807 від 16 листопада 2019 року. Дана обставина підтверджується витягом з реєстру боржників до договору факторингу (а.с.18).
ОСОБА_1 належним чином не виконував грошове зобов`язання за кредитним договором, тому у нього виникла заборгованість у розмірі 48370 гривень 00 копійок, що складається: з заборгованості за тілом кредиту – 7000 гривень 00 копійок, заборгованості за відсотками за користування кредитом – 41370 гривень 00 копійок (а.с.19-23).
В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач добровільно сплатив заборгованість за кредитним договором.
Заперечуючи проти суми нарахованих відсотків відповідач посилався на п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», на що суд зазначає наступне.
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
У статті 1, 2 даного Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» закріплені гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей, за якими військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
В частині 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» визначено, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Таким чином, на відповідача ОСОБА_1 поширюються пільги, передбачені частиною 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме - він звільнений від нарахування і сплати процентів за кредитом, а позивач під час дії особливого періоду не мав права нараховувати відсотки, а у випадку нарахування - зобов`язані їх списати.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного суду, викладеною у постанові від 14.05.2021 р. у справі № 502/1438/18.
Як зазначено вище, довідкою військової частини №748 від 18 грудня 2025 року підтверджено, що ОСОБА_1 дійсно перебуває на військовій службі.
Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення.
Отже, суд ухвалюючи рішення бере до уваги, що у відповідача ОСОБА_1 відсутній обов`язок щодо сплати процентів за користування кредитом на підставі ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Тому суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у сумі 7000 гривень 00 копійок.
У задоволенні решти заявлених позовних вимог, слід відмовити.

7. Розподіл судових витрат між сторонами.
Відповідно до ч.1 та п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
З платіжної інструкції №2912807 від 28 жовтня 2025 року (а.с.68) вбачається, що при пред`явленні позову ТОВ «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС» сплатило судовий збір у розмірі 2422 гривні 40 копійок.
Оскільки позов ТОВ «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС» задоволено частково, а саме на 14,47% (7000 / 48370 х 100), то суд вважає за необхідне стягнути пропорційно розміру задоволених позовних вимог з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 350 гривень 52 копійки ((2422,40/100) х 14,47%) грн.
Встановлено, що представництво інтересів позивача здійснювала адвокат Лівак І.М. на підставі договору про надання правової допомоги №43657029 від 01 липня 2025 року (а.с.25-29). 
Зі змісту детального опису робіт, виконаних адвокатом Лівак І.М. вбачається, що загальна вартість витрат на правову допомогу, які понесло Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС» становить 6000 гривень. 
Отже враховуючи, що позовні вимоги задоволені частково, то й заявлені позивачем вимоги про відшкодування понесених витрат на правову допомогу підлягають задоволенню на 14,47%, що становить 868 гривень 20 копійок (6000 / 100 х 14,47%).
На підставі викладеного та керуючись п.1 ч.1 ст.512, ч.1 ст.514, ч.1 ст.526, ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України, ч.1 та п.1 ч.3 ст.133, ч.1 ст.142, п.2 ч.1 ст.258, ч.1-ч.2 ст.259, ст.263-265, ст.268, ЦПК України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС» заборгованість за кредитним договором в розмірі 7000 гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС» судовий збір в розмірі 350 гривень 52 копійки та витрати на правничу допомогу в розмірі 868 гривень 20 копійок.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС», зареєстроване за адресою: 07406, Київська область, м. Бровари, вул. С.Петлюри, буд. 21/1, код ЄДРПОУ 43657029.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Дата складення повного рішення суду – 05 березня 2026 року.

Суддя     підпис 

З оригіналом згідно:
Суддя Бориспільського міськрайонного суду   В.В. Журавський