ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2026 року	Львів	Справа № 300/3739/25 пров. № А/857/33157/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді Кузьмича С. М.,
суддів Курильця А.Р., Мікули О.І., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 липня 2025 року (ухвалене головуючим – суддею Кафарський В.В. у м. Івано-Франківськ) у справі № 300/3739/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним і скасування рішення, а також зобов`язання до вчинення дій,
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просив:
визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області №104650021633 від 03.04.2025 про відмову в призначенні позивачу пенсії за вислугу років як працівнику освіти відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Закону України «Про пенсійне забезпечення», починаючи з 25.03.2025;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області призначити з 25.03.2025 пенсію за вислугу років як працівнику освіти відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” та Закону України «Про пенсійне забезпечення» ОСОБА_1 із зарахуванням до спеціального стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років згідно п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди роботи з 01.08.1989 по 31.12.1991, з 01.01.1992 по 01.12.1994, з 08.12.1994 по 25.08.1995, з 28.08.1995 по 08.10.1997, з 17.08.1999 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 31.08.2004, з 01.09.2004 по 31.01.2012, з 01.02.2012 по 15.03.2024 згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 04.08.1989.
В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що набула достатнього спеціального страхового стажу для призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.07.2025 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області №104650021633 від 03.04.2025 про відмову в призначенні позивачу пенсії за вислугу років як працівнику освіти відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Закону України «Про пенсійне забезпечення», починаючи з 25.03.2025. Зобов`язатно Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ 20551088, вул. С. Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018) зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років згідно п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди роботи з 01.01.1992 по 01.12.1994, з 08.12.1994 по 25.08.1995, з 28.08.1995 по 08.10.1997, з 17.08.1999 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 31.08.2004, з 01.09.2004 по 31.01.2012, з 01.02.2012 по 15.03.2024 згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 04.08.1989. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.03.2025 про призначення пенсії за вислугу років як працівнику освіти на підставі п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні. У задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що посилання відповідача на те, що викладачі (концертмейстри), які працюють у позашкільних навчальних закладах, Переліком №909 не передбачені та не передбачено вище зазначені посади у вищих навчальних закладах І-ІІ рівнів акредитації, професійно-технічних навчальних закладах, є необґрунтованими. Відтак, суд вважав обґрунтованим доводи позивача щодо протиправного характеру рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області №104650021633 від 03.04.2025 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 , у зв`язку із чим дане рішення підлягає скасуванню, а спірні періоди роботи ОСОБА_1 з 01.01.1992 по 01.12.1994, з 08.12.1994 по 25.08.1995, з 28.08.1995 по 08.10.1997, з 17.08.1999 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 31.08..2004, з 01.09.2004 по 31.01.2012, з 01.02.2012 по 15.03.2024 згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 04.08.1989 мають бути зараховані до спеціального педагогічного стажу для визначення права на призначення пенсії за вислугу років згідно п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Разом з цим, суд виснував, що належним способом відновлення порушеного права позивача буде зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву позивача від 25.03.2025 про призначення пенсії за вислугу років на підставі п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.
Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.
Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Оскільки апеляційну скаргу подану на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції — без змін, з наступних підстав.
З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 , відповідно до копії паспорта громадянина України, який міститься у матеріалах справи, народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8).
25.03.2025 позивач звернулася до Головного управління ПФУ у Київській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Після опрацювання системою поданої заяви, згідно принципу екстериторіальності органом, що призначає пенсію, визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.
Так, згідно рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 03.04.2025 №104650021633 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального страхового стажу. Зокрема, зазначено, що спеціальний стаж позивача, який дає право на пенсію за вислугу років станом на 11.10.2017 становить 20роки 5 місяців при необхідних 26 років 6 місяців (а.с. 17). Також зазначено, що Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 (зі змінами) затверджено Перелік закладів га установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту та посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років. Розділом 1 “Освіта” Переліку передбачено, що право на таку пенсію мають, зокрема, вчителі та викладачі у загальноосвітніх навчальних закладах, військових загальноосвітніх навчальних закладах, музичних і художніх школах. Викладачі (концертмейстри), які працюють у позашкільних навчальних закладах, вказаним Переліком не передбачені. Крім того, не передбачено вище зазначені посади у вищих навчальних закладах І-ІІ рівнів акредитації, професійно-технічних навчальних закладах.
Вважаючи протиправним таке рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про відмову у призначенні пенсії, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Оскільки учасники справи не оскаржують рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову, то в силу приписів статті 308 КАС України, рішення суду першої інстанції в цій частині не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду регулюють Закони України від 05.11.1991 №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі – Закон №1788-ХІІ), від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон №1058-IV).
Частинами 1 та 2 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж – період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно із частиною 4 статті 24 Закону №1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
В силу положень статті 2 Закону №1788-XII, цим Законом призначаються трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
Відповідно до статті 51 Закону №1788-ХІІ, пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.
Статтею 52 Закону №1788-ХІІ встановлено, що право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту “е” статті 55.
Так, відповідно до підпункту «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
Відповідно до статті 7 Закону №1788-ХІІ, пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.
Визначення періодів роботи, які зараховуються до спеціального стажу, здійснюється у відповідності до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 (зі змінами) на підставі записів трудової книжки та документів, що підтверджують стаж роботи, який дає право на призначення такого виду пенсії (довідки, копії первинних документів тощо).
Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що записами трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 04.08.1989 підтверджується, що позивач:
01.08.1989 – прийнята в Бериславську дитячу музичну школу викладачем по фортепіано (запис 1);
01.06.1990 – звільнена у зв`язку із переводом в Херсонську дитячу музичну школу (ДМШ) №2 на посаду викладача по фортепіано (записи 2-3);
02.06.1990 – прийнята по переводу викладачем по фортепіано і концертмейстром (запис 4);
01.12.1994 – звільнена з Херсонської ДМШ №2 (запис 5);
08.12.1994 – прийнята концертмейстром у Херсонське училище культури (запис 6);
25.08.1995 – звільнена з Херсонського училища культури (запис 7);
28.08.1994 – прийнята концертмейстром у Херсонське музикальне училище (запис 8);
08.10.1997 – звільнена з Херсонського музикального училища (запис 9);
17.08.1999 – прийнята в Херсонську дитячу музичну школу №1 викладачем з класу фортепіано (запис 10);
31.08.2004 – звільнена з Херсонської дитячої музичної школи №1 (запис 11);
01.09.2004 – прийнята концертмейстром у Херсонський державний університет на кафедру вокалу та хорових дисциплін (запис 12);
31.01.2012 – звільнена з у Херсонського державного університету (запис 14);
01.02.2012 – прийнята на посаду концертмейстра в Дитячу музичну школу №23 м. Києва (запис 15);
15.03.2024 – звільнена з Дитячої музичної школи №23 м. Києва (запис 19).
Згадані записи виконані ручкою, скріплені підписами відповідальних осіб та печатками підприємств.
Відтак, позивач має трудову книжку, у якій містяться відповідні записи про періоди її роботи викладачем по фортепіано та концертмейстром із відомостями, які відповідають вимогам законодавства.
Доказів, які б свідчили про недостовірність таких записів, відповідачем суду не надано.
При цьому, суд також зазначає, що розрахунком Форма РС-право (а.с. 18) та спірним рішенням підтверджується, що пенсійним органом зараховано період з 01.08.1989 по 31.12.1991 (2 роки 5 місяців) до спеціального страхового стажу ОСОБА_1 , а тому позовні вимоги в частині зарахування такого стажу до спеціального не підлягають до задоволення.
Щодо зарахування решти спірного періоду роботи ОСОБА_1 до спеціального, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, то суд першої інстанції правильно зазначив наступне.
Так, Постановою Кабінету Міністрів України №909 від 04.11.1993 затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років. Посада викладача цим переліком не була передбачена, однак за дорученням Кабінету Міністрів України №397/21 від 06.01.1995 дія зазначеної постанови поширена, серед інших, і на викладачів музичних шкіл без внесення змін до постанови, що підтверджується листом Міністерства соціального захисту населення України №01-3/133-02-2 від 01.02.1995.
Статтею 28 Закону України «Про освіту» від 23.05.1991 №1060-ХІІ (далі – Закон №1060-XII) визначено, що система освіти складається із навчальних закладів, наукових, науково-методичних і методичних установ, науково-виробничих підприємств, державних і місцевих органів управління освітою та самоврядування в галузі освіти.
Згідно зі статтею 29 Закону №1060-XII, структура освіти включає, поряд з іншими видами, також позашкільну освіту.
Відповідно до статті 4 Закону України «Про позашкільну освіту» від 22.06.2000 за №1841-III (далі – Закон №1841-III), з наступними змінами та доповненнями, позашкільна освіта є складовою системи безперервної освіти, визначеної Конституцією України, Законом України «Про освіту», цим Законом, і спрямована на розвиток здібностей та обдарувань вихованців, учнів і слухачів, задоволення їх інтересів, духовних запитів і потреб у професійному визначенні.
Статтею 12 Закону №1841-III та пунктом 6 Переліку типів позашкільних навчальних закладів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2011 за №433 передбачено, що до позашкільних навчальних закладів відносяться початкові спеціалізовані мистецькі навчальні заклади (школи естетичного виховання: музичні, художні, хореографічні, театральні, хорові, мистецтв та інші).
Відтак, суд першої інстанції правильно виснував, що викладач музичної школи є педагогічним працівником позашкільного навчального закладу і має право на пенсію за вислугу років при наявності відповідного педагогічного стажу роботи.
Разом з цим, постановою Кабінету Міністрів України від 14.06.2000 за №963 затверджений Перелік посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, яким передбачено, що до посад педагогічних працівників відносяться, зокрема, вчителі, викладачі всіх спеціальностей, асистент вчителя, асистент вчителя-реабілітолога, старший викладач вищого навчального закладу І і II рівня акредитації, майстер виробничого навчання, педагог професійного навчання, старший вихователь, вихователь, асистент вихователя, соціальний педагог по роботі з дітьми з інвалідністю, логопед закладу охорони здоров`я та соціального забезпечення, методист, педагог-організатор, практичний психолог, соціальний педагог, керівник гуртка, секції, студії, інших форм гурткової роботи; концертмейстер, художній керівник, культорганізатор, акомпаніатор, екскурсовод, інструктор з туризму закладів освіти; старший вожатий, вожатий, вихователь-методист, музичний керівник, інструктор з фізкультури, інструктор з праці, інструктор слухового кабінету, фахівець (консультант) інклюзивно-ресурсного центру, старший керівник та керівник туристських груп (походу, екскурсії, експедиції) у позашкільних закладах; старший майстер у професійно-технічному навчальному закладі, перекладач-дактилолог; помічник директора з режиму, старший черговий з режиму, черговий з режиму у закладах освіти для громадян, які потребують соціальної допомоги і реабілітації.
Таким чином, постановою Кабінету Міністрів України №963 від 14.06.2000 віднесено посади, зокрема, викладача, викладача вищого навчального закладу І і II рівня акредитації та концертмейстера до посад педагогічних працівників.
Суд зазначає, що на спірні правовідносини розповсюджується також дія вищезазначеного Переліку №963, який відносить згадані посади до педагогічних посад.
Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 по справі №876/5312/17.
У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду констатувала також, що стаж роботи викладачем та концертмейстером в дитячій музичній школі має зараховуватись до пільгового стажу осіб у розумінні п. «е» ст. 55 Закону №1788-ХІІ при розгляді територіальними органами Пенсійного фонду України відповідних заяв про призначення пенсії навіть попри те, що зазначена посада прямо не передбачена затвердженим Переліком №909.
Відтак, враховуючи наведене вище, колегія суддів поділяє твердження суду першої інстанції, що посилання відповідача на те, що викладачі (концертмейстри), які працюють у позашкільних навчальних закладах, Переліком №909 не передбачені та не передбачено вище зазначені посади у вищих навчальних закладах І-ІІ рівнів акредитації, професійно-технічних навчальних закладах, є необґрунтованими.
А тому, спірні періоди роботи ОСОБА_1 з 01.01.1992 по 01.12.1994, з 08.12.1994 по 25.08.1995, з 28.08.1995 по 08.10.1997, з 17.08.1999 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 31.08..2004, з 01.09.2004 по 31.01.2012, з 01.02.2012 по 15.03.2024 згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 04.08.1989 мають бути зараховані до спеціального педагогічного стажу для визначення права на призначення пенсії за вислугу років згідно п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а спірне рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії скасованим.
Разом з цим, колегія суддів вважає, що ефективним способом відновлення порушених прав позивача буде зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву позивача від 25.03.2025 про призначення пенсії за вислугу років як працівнику освіти на підставі п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.
Таким чином, суд вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду — без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.
Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст. 139 КАС України не здійснюється.
Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329Кодексу адміністративного судочинства України, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 липня 2025 року у справі № 300/3739/25 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	С. М. Кузьмич 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	О. І. Мікула