З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
704/393/26
19.06.2026 року м. Тальне 
Тальнівський районний суд Черкаської області в складі:
головуюча - суддя: Воронкова І.Г.
секретар судового засідання: Джуська Л.О.
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська Агенція з Повернення Боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
встановив :
Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача загальну заборгованість у сумі 70221 грн. 00 коп. за кредитними договорами та судові витрати по сплаті судового збору. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач уклав наступні договори про надання кредитів:
- 02.04.2025 року між ТОВ “Авентус Україна” та відповідачем був укладений кредитний договір № 8918519 на суму 11000 грн. шляхом підписання електронним підписом, що відповідно до вимог законодавства є належним та допустимим доказом укладення правочину між сторонами. Кредитодавець виконав свої зобов`язання щодо надання грошових коштів у повному обсязі, а відповідач не повернув наданий йому кредит в строки, передбачені кредитним договором. 16.01.2026 року первісний кредитор та позивач уклали договір факторингу № 16012026, згідно умов якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача за даним кредитним договором в сумі 29458 грн.
- 27.05.2025 року між ТОВ “Селфі Кредит” та відповідачем був укладений кредитний договір № 2331526 на суму 3900 грн. шляхом підписання електронним підписом, що відповідно до вимог законодавства є належним та допустимим доказом укладення правочину між сторонами. Кредитодавець виконав свої зобов`язання щодо надання грошових коштів у повному обсязі, а відповідач не повернув наданий йому кредит в строки, передбачені кредитним договором. 16.12.2025 року первісний кредитор та позивач уклали договір факторингу № 16122025, згідно умов якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача за даним кредитним договором в сумі 19617 грн.
- 31.05.2025 року між ТОВ "Стар Файненс Груп" та відповідачем був укладений кредитний договір № 72916-05/2025 на суму 3000 грн., шляхом підписання електронним підписом, що відповідно до вимог законодавства є належним та допустимим доказом укладення правочину між сторонами. Кредитодавець виконав свої зобов`язання щодо надання грошових коштів у повному обсязі, а відповідач не повернув наданий йому кредит в строки, передбачені кредитним договором. 25.09.2025 року первісний кредитор та позивач уклали Договір факторингу № 25092025/1, згідно умов якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача за даним кредитним договором на суму 9216 грн.;
- 03.05.2025 року між ТОВ "Мілоан" та відповідачем був укладений кредитний договір № 7303493 на суму 3500 грн. шляхом підписання електронним підписом, що відповідно до вимог законодавства є належним та допустимим доказом укладення правочину між сторонами. Кредитодавець виконав свої зобов`язання щодо надання грошових коштів у повному обсязі, а відповідач не повернув наданий йому кредит в строки, передбачені кредитним договором. 18.09.2025 року первісний кредитор та позивач уклали договір факторингу № 18092025, згідно умов якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача за даним кредитним договором на суму 11930 грн.
Враховуючи вищезазначене, оскільки відповідач добровільно не погашає заборгованості за вказаними кредитними договорами, позивач змушений звернутись до суду з даним позовом.
02.04.2026 року ухвалою відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику сторін). Ухвалою суду від 01.06.2026 здійснено перехід від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.
Представник позивача разом з позовом надав суду заяву, в якій позов підтримав повністю, не заперечив проти винесення заочного рішення та просив справу розглядати за його відсутності.
Відповідач у судове засідання не з`явився, у відповідності до ст. 128 ЦПК України відповідач являється таким, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, оскільки поштова кореспонденція направлялася відповідачу за місцем його реєстрації. Заяв та клопотань не надав, відзиву не надіслав, про причини неявки не повідомив, тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність.
Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
В судове засідання всі особи, які беруть участь у справі, не з`явилися, у зв`язку з чим на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи в межах наданих суду доказів, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що відповідачем були укладені наступні кредитні договори:
1. 02.04.2025 ТОВ “Авентус Україна” та ОСОБА_1 уклали договір про надання споживчого кредиту № 8918519, який підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) (а.с. 13-18).
Згідно п. 1.3, 1.4 договору сума кредиту складає 11000,00 грн. Тип кредиту – кредит, строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів – кожні 30 днів.
Згідно п. 1.5.1, 1.5.2 договору стандартна процентна ставка становить 1,00%, знижена процентна ставка 0,93% в день та застосовується відповідно до наступних умов.
Відповідно до п. 2.1 договору кошти кредиту надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, включаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 .
16.01.2025 року первісний кредитор ТОВ “Авентус Україна” та позивач уклали договір факторингу № 16012026, згідно умов якого, позивач набув право грошової вимоги до відповідача за даним кредитним договором (а.с. 25-27).
Відповідно до Акту приймання-передачі Реєстру боржників за Договором факторингу № 16012026 від 16.01.2026 (а.с. 28) та витягу з Реєстру боржників до Договору Факторингу № 16012026 від 16.01.2026 (а.с. 30) до позивача перейшло право вимоги до відповідача по кредитному договору № 8918519 від 02.04.2025 року в сумі 29458 грн., з яких: 10890 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу; 13068 грн. – сума заборгованості за відсотками; 5500 грн. – сума заборгованості за штрафом.
2. 27.05.2025 року ТОВ “Селфі Кредит” та ОСОБА_1 уклали договір про надання споживчого кредиту за продуктом “NewShort” № 2331526, який підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) (а.с. 35-38).
Згідно п. 1.2 - 1.4 договору сума кредиту складає 3900 грн., тип кредиту – кредит, строк кредиту – 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів – кожні 30 днів.
Згідно п. 2.1 договору кошти кредиту надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування на рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу № НОМЕР_1 .
16.12.2025 року первісний кредитор ТОВ “Селфі Кредит” та позивач уклали договір факторингу № 16122025, згідно умов якого, позивач набув право грошової вимоги до відповідача за даним кредитним договором (а.с. 43-45).
Відповідно до Акту приймання-передачі Реєстру боржників за Договором факторингу № 16122025 від 16.12.2025 (а.с. 46) та витягу з Реєстру боржників до Договору Факторингу № 16122025 від 16.12.2025 (а.с. 48) до позивача перейшло право вимоги до відповідача по кредитному договору № 2331526 від 27.05.2025 року в сумі 19617 грн., з яких: 3900 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу; 7917 грн. – сума заборгованості за відсотками; 7800 грн. – сума заборгованості за пенею.
3. 31.05.2025 ТОВ "Стар Файненс Груп" та ОСОБА_1 уклали договір про надання фінансового кредиту № 72916-05/2025, який підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) (а.с. 51-53).
Згідно п. 1.1, 1.2 договору сума кредиту складає 3000 грн., кредит надається строком на 120 днів. Дата надання кредиту 31.05.2025. Кінцева дата погашення кредиту 27.09.2025.
Згідно п. 1.4. за користування кредитом нараховуються проценти в розмірі 0,90% в день на залишок заборгованості, що є платою за користуваня кредитом, та комісія за видачу кредиту в сумі 300,00 грн (що складає 10,00 % від суми кредиту). Тип процентної ставки: фіксована. Тип комісії – одноразова комісія.
Згідно п. 1.6. кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта, включаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту. Кредит надається без забезпечення у вигляді застави. Кредит вважається наданим в день перерахування товариством суми кредиту за вказаними реквізитами.
25.09.2025 первісний кредитор ТОВ "Стар Файненс Груп" та позивач уклали Договір факторингу № 25092025/1 згідно умов якого, позивач набув право грошової вимоги до відповідача за даним кредитним договором (а.с. 59-61).
Відповідно до Акту приймання-передачі Реєстру боржників за Договором факторингу № 25092025/1 від 25.09.2025 (а.с. 62) та витягу з Реєстру боржників до Договору Факторингу № 25092025/1 від 25.09.2025 (а.с. 64) до позивача перейшло право вимоги до відповідача по кредитному договору № 72916-05/2025 від 31.05.2025 року в сумі 9216 грн., з яких: 3000 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу; 3186 грн. – сума заборгованості за відсотками; 2730 грн. – сума заборгованості за штрафом; 300 грн. – сума комісії за видачу кредиту.
4. 03.05.2025 ТОВ "Мілоан" та ОСОБА_1 уклали договір про споживчий кредит № 7303493, який підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) (а.с. 68-70).
Згідно п. 1.2 - 1.4 договору сума кредиту становить 3500 грн., кредит надається загальним строком на 345 днів, тобто до 13.04.2026, повернення кредиту та інших нарахувань згідно Договору здійснюється відповідно графіку платежів, що є Додатком № 1 до Договору.
Згідно п. 2.1 договору кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти № НОМЕР_1 .
18.09.2025 року первісний кредитор ТОВ "Мілоан" та позивач уклали договір факторингу № 18092025 згідно умов якого, позивач набув право грошової вимоги до відповідача за даним кредитним договором (а.с. 79-81).
Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору Факторингу № 18092025 від 18.09.2025 (а.с. 84) та Акту приймання-передачі Реєстру боржників Договору факторингу № 18092025 від 18.09.2025 (а.с. 82) до позивача перейшло право вимоги до відповідача по кредитному договору № 7303493 від 03.05.2025 року в сумі 11930 грн., з яких: 3500 грн. – сума простроченої заборгованості по кредиту; 3430 грн. – сума заборгованості по комісії за обслуговування кредиту; 5000 грн. – сума заборгованості за неустойкою.
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Пунктами 5, 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Правилами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Тобто будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України).
Судом встановлено, що вищевказані кредитні договори, які були укладені різними кредитодавцями (позичальниками) з відповідачем ОСОБА_1 були укладені в електронній формі, підписані електронним підписом, використання якого неможливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, а також без здійснення входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету. По даним договорам сторонами була досягнута згода з усіх істотних умов, в тому числі щодо строку кредитування, нарахування відсоткової ставки, порядку надання коштів в кредит, відповідальності сторін тощо.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦПК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів.
Вивчивши матеріали справи, виходячи з норм матеріального права, суд зазначає, що позивач повинен довести суду наявність кредитних правовідносин між ним та боржником.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Суд вважає, що позивачем за кредитними договорами:
- від 02.04.2025 № 8918519,
- від 27.05.2025 № 2331526,
- від 31.05.2025 № 72916-05/2025
не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту видачі кредиторами відповідачу грошових коштів в порядку виконання кредитних договорів.
Зокрема, у матеріалах справи наявні лише розрахунки заборгованості (а.с. 22-24, 41-42, 56-57) однак такі розрахунки не є доказами, які можуть підтвердити реальність видачі грошових коштів особі.
З довідки про перерахування коштів через платіжну систему ТОВ "Панкейк" в сумі 11000 грн. (а.с. 21); довідки про перерахування коштів через платіжну систему ТОВ "Панкейк" в сумі 3900 грн. (а.с. 40), довідки про перерахування коштів через ТОВ "Універсальні Платіжні Рішення" в сумі 3000 грн. (а.с. 55) не вбачається, що зазначені кошти були перераховані на платіжний засіб, який належитьсаме боржнику - відповідачу ОСОБА_1 .
Розрахунки заборгованості, на які посилається позивач, не є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, укладання договорів на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а отже не є належними доказами наявності заборгованості. Зазначені розрахунки з зазначенням конкретного розміру заборгованості є документами, що створені самим позивачем, а відтак, інформація зазначена в них, за умови відсутності первісних документів, на підставі яких вони були складені, не можуть бути доказами наявності заборгованості, на яких наполягає позивач. У матеріалах справи відсутні будь-які виписки за картковими чи банківськими рахунками відповідача, які б могли підтвердити вищезазначені факти зарахування коштів на його рахунок. При цьому, у вказаних кредитних договорах відповідач та кредитори погодили конкретний порядок видачі суми кредиту, проте доказів реалізації цього порядку до суду надано не було.
Також, суд позбавлений можливості ідентифікувати належність електронного платіжного засобу відповідачу, оскільки повної інформації щодо номеру банківської картки або ж номеру банківського рахунку відповідача матеріали справи не містять.
Згідно правового висновку Верховного Суду викладеного в постанові від 21 липня 2021 року в справі 287/363/16, при оцінці достатності доказів діють спеціальні правила - стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування є важливим елементом змагальності судового процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про недоведеність.
Суд наголошує, що за правовою позицією Верховного Суду, викладеної у постанові від 01 листопада 2023 року у справі № 462/2056/20, засадничі принципи цивільного судочинства змагальність та диспозитивність покладають на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог. Саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції.
Також суд звертає увагу, що представником позивача не заявлено клопотання про витребування доказів, що підтверджують факт видачі (зарахування) кредиту відповідачу ОСОБА_1 у відповідної банківської установи, або належності такого платіжного засобу саме відповідачу.
Тому, з урахуванням наведеного суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, що стосуються стягнення кредитної заборгованості за кредитними договорами, а саме:
- від 02.04.2025 № 8918519,
- від 27.05.2025 № 2331526,
- від 31.05.2025 № 72916-05/2025.
Що стосується позовної вимоги про стягнення кредитної заборгованості за договором від 03.05.2025 року № 7303493 в сумі 11930 грн., суд вважає, що вони підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.
Суд дослідив надані позивачем розрахунки кредитної заборгованості, перевірив їх, оцінив в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, та прийшов до висновку про наявність заборгованості у ОСОБА_1 по тілу кредиту за вказаним договором в сумі 3500 грн., отримання даних кредитних коштів підтверджується належними доказами - платіжним дорученням № 152923267 від 03.05.2025 року (а.с. 77). Так як відповідач не здійснював оплату за отриманим кредитом, вчасно його не погашав, тому суд не піддає дану заборгованість сумніву, так як дана обставина не суперечить умовам укладеного між сторонами договору. Відповідач розрахунок, виконаний позивачем, не спростував, свій контррозрахунок суду не надав.
Що стосується вимоги про стягнення заборгованості по комісії за надання кредиту в сумі 3430 грн. за вказаним кредитним договором, суд зазначає наступне. 
Згідно ч. 1 та 2 ст. 11 ЗУ "Про споживче кредитування" після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Правилами ч. 5 ст. 12 ЗУ "Про споживче кредитування" визначено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Таким чином ЗУ "Про споживче кредитування" безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 ЗУ "Про споживче кредитування", Правління НБУ постановою від 08.06.2017 № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління НБУ від 10.05.2007 №168 "Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту".
Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредиту або надання кредиту може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умовами договору про споживчий кредит щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 ЗУ "Про споживче кредитування".
Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19.
За обставин цієї справи сплата позичальником комісії за надання кредиту передбачена умовами договору, а саме п. 1.5.2. Однак у договорі не зазначено, які саме послуги, пов`язані з обслуговуванням чи наданням кредиту, виконує позивач за сплачену позичальником комісію. Іншими словами незрозуміло за що саме позичальник має сплатити комісію за надання йому кредитних коштів, адже відповідних дій на користь позичальника кредитор, отримавши комісію, вчиняти не зобов`язаний.
Так, у даному випадку сторонами встановлено комісію за обслуговування кредиту, тобто фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена ч. 1 ст. 11 ЗУ "Про споживче кредитування". При цьому інших дій окрім надання безоплатної, за вимогами законодавства, інформації по кредиту на користь позичальника кредитор за сплачену комісію вчиняти не повинен.
Відтак, вести мову про те, що вимоги про сплату позичальником комісії є справедливими та обґрунтованими підстав не має, тому суд вважає недоведеними позовні вимоги про нарахування комісії за обслуговування кредиту в сумі 3430 грн.
Що стосується позовної вимоги про стягнення неустойки в сумі 5000 грн., яка передбачена п. 4 Договору від 03.05.2025 року № 7303493, яка встановлена як міра відповідальності за порушення виконання зобов`язань за укладеним Договором, то суд вважає, що така вимога не підлягає задоволенню на підставі п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Позивачем не враховано вищевказаних перехідних положень ЦК України та протиправно нараховано неустойку за порушення грошового зобов`язання.
Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про задоволення позовної вимоги про стягнення кредитної заборгованості за договором від 03.05.2025 року № 7303493 в частині стягнення суми 3500 грн. - заборгованості за основним зобов`язанням, що є обгрунтованою та підтвердженою належними доказами.
Вимогами ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.
Дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з врахуванням досліджених обставин справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є такими, що не підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги задовольняються частково (4,98%), загальна сума судового збору, яка підлягає відшкодуванню відповідачем позивачу становить 132,59 грн.
Керуючись ст. 141, 263-265, 279 ЦПК України, суд
ухвалив:

Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська Агенція з Повернення Боргів" (місцезнаходження: 07400, вул. Лісова, буд. 2, м. Бровари, Броварський район Київської області, код ЄДРПОУ 35625014)заборгованість за кредитним договором від 03.05.2025 року № 7303493 в сумі 3500 грн. - заборгованості за основним зобов`язанням.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська Агенція з Повернення Боргів" судові витрати по оплаті судового збору в сумі 132,59 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: І.Г. Воронкова