П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/32405/24	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Димерлія О.О.,
суддів – Шляхтицького О.І., Вербицької Н.В., 
за участю секретаря: Мунтян С.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16.03.2026 у справі №420/32405/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_3 , Військової частини НОМЕР_4 , про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії
У С Т А Н О В И В:
17.10.2024 ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, у якій, з урахуванням уточнень, просить суд:
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови старшому лейтенанту ОСОБА_1 у звільненні з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4, пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», за результатами розгляду рапорту про звільнення від 31.08.2024 вх. № 43/2035, з урахуванням додатково поданих 31.08.2024 документів;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт від 31.08.2024 вх. № 43/2035 про звільнення з військової служби старшого лейтенанта ОСОБА_1 , з урахуванням додатково поданих 31.08.2024 документів, та з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він має право на звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4, пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за батьком, який є особою з інвалідністю І групи.
Не погодившись із заявленими позивачем позовними вимогами Військовою частиною НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військовою частиною НОМЕР_3 , Військовою частиною НОМЕР_1 до суду першої інстанції подано відзиви, у яких учасники справи зазначають, що в спірних правовідносинах немає підстав для звільнення ОСОБА_1 з військової служби. Позивачем не доведено відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які можуть здійснювати догляд за його батьком. Також, поданий ОСОБА_1 рапорт про звільнення з військової служби складено з порушенням вимог пункту 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16.03.2026 у справі №420/32405/24 позовну заяву ОСОБА_1 задоволено.
Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови старшому лейтенанту ОСОБА_1 у звільненні з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4, пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», за результатами розгляду рапорту про звільнення від 31.08.2024 вх. № 43/2035, з урахуванням додатково поданих 31.08.2024 документів.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт від 31.08.2024 вх. № 43/2035, про звільнення з військової служби старшого лейтенанта ОСОБА_1 з урахуванням додатково поданих 31.08.2024 документів, та з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Приймаючи таке рішення суд першої інстанції вказав, що наявні у матеріалах справи докази свідчать про необхідність постійного догляду за ОСОБА_2 . При цьому, інших родичів першого та другого ступеня споріднення, окрім позивача, для здійснення постійного догляду за ОСОБА_2 немає. Як зазначено окружним адміністративним судом, рапорт позивача розглянуто без урахування усіх обставин, які впливають на можливість звільнення з військової служби. 
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції Військовою частиною НОМЕР_1 подано апеляційну скаргу, в якій, з посиланням на неправильне застосування окружним адміністративним судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, викладено прохання скасувати оскаржуваний судовий акт із прийняттям нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Мотивуючи вимоги апеляційної скарги суб`єкт владних повноважень вказає про наявність у ОСОБА_2 іншого сина, який може здійснювати догляд за своїм батьком. Також, скаржник відмічає, що звертаючись із рапортом про звільнення з військової служби ОСОБА_1 не подано усіх необхідних документів для вирішення питання щодо звільнення з військової служби. Крім того, Військова частина НОМЕР_1 акцентує увагу на тому, що ОСОБА_1 не з`явився з відпустки із-за кордону до місця дислокації частини та перебуває поза її межами. За фактом самовільного залишення ОСОБА_1 Військової частини НОМЕР_3 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відповідні відомості. Скаржник акцентує увагу на тому, що на стадії вирішення питання щодо відкриття провадження у справі в суді першої інстанції, позивачем несвоєчасно усунуто недоліки позовної заяви, яку залишено без руху. До того ж, уточнюючи позовні вимоги позивачем, всупереч вимогам процесуального законодавства, змінено як предмет, так і підстави позову. Скаржник також акцентує увагу на тому, що судом першої інстанції порушено порядок розгляду справи, адже процесуальним законодавством заборонено повертатись до розгляду справи за правилами спрощеного провадження після постановлення ухвали про розгляд справи в загальному позовному провадженні. 
У свою чергу, ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції подано відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач вказує, що наведені Військовою частиною НОМЕР_1 в апеляційній скарзі доводи є безпідставними. На думку позивача, судом першої інстанції рішення прийнято з повним дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Також, Військовою часиною НОМЕР_2 до П`ятого апеляційного адміністративного суду скеровано власні письмові пояснення з приводу даного спору, у яких учасник справи повністю підтримує позицію скаржника, яка викладена в апеляційній скарзі. 
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, у системному зв`язку із положеннями чинного, на момент виникнення спірних правовідносин, законодавства, судом апеляційної інстанції установлено наступні обставини. 
Зокрема, апеляційним адміністративним судом з`ясовано, що ОСОБА_1 військову службу проходив у Військовій частині НОМЕР_3 .
31.08.2024 ОСОБА_1 на ім`я командира аеродромно-технічної роти Військової частини НОМЕР_3 подано рапорт щодо звільнення з військової служби на підставі пункту 2 частини 4, абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків, який є особою з інвалідністю I групи.
Такий рапорт з додатками «по команді» направлено до вищого штабу для розгляду та прийняття рішення.
За наслідком розгляду означеного звернення позивача, Управлінням персоналу штабу ІНФОРМАЦІЯ_1 (лист від 01.10.2024 №193/104/2кц/7650/пс) рапорт з додатками повернуто до Військової частини НОМЕР_2 без реалізації на доопрацювання у зв`язку з не доведенням ОСОБА_1 відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які можуть здійснювати постійний догляд за хворим батьком, інвалідом І групи.
У свою чергу, листом Військової частини НОМЕР_2 від 14.10.2024 №174/174/27/1958/пс матеріали ОСОБА_1 щодо звільнення з військової служби повернуто командиру Військової частини НОМЕР_3 без реалізації на доопрацювання у зв`язку з відсутністю документів, які б достовірно підтверджували відсутність у батька військовослужбовця інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення або, що інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Уважаючи порушеним своє право на звільнення з військової служби позивач звернувся до адміністративного суду з даним позовом. 
Здійснюючи апеляційний перегляд справи колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями статті 17 Конституції України встановлено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Згідно із частинами першою, другою та п`ятою статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. 
Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Перелік підстав для звільнення з військової служби визначено статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Відповідно до підпункту абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військовослужбовці звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах, зокрема, через необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Пунктом 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, визначено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.
Відповідно до підпункту 26 пункту 5 Додатку 19 до Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом міністра оборони України від 10.04.2009 № 170, при поданні до звільнення з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою статті 26 Закону про військову службу, подаються, серед іншого:
- документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин, а саме: у разі необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи: документи, які підтверджують відповідні родинні зв`язки з цією особою (особами);
- один із документів, що підтверджує відсутність в особи інших членів сім`ї першого ступеня споріднення (батьків, її чоловіка або дружини, дітей, у тому числі усиновлених) чи другого ступеня споріднення (рідних братів, сестер та онуків): один із документів, що підтверджує інвалідність особи першого чи другого ступеня споріднення, її потребу у постійному догляді та акт перевірки сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформація про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, затвердженого керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки;
- один із документів, що підтверджує інвалідність особи, яка потребує догляду: довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, або витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи за формою згідно з наказом МОЗ від 10.12.2024 № 2067, або копія посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, або копія пенсійного посвідчення чи копія посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», в яких зазначено групу та причину інвалідності, або довідка для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, за формою згідно з наказом Мінсоцполітики від 21.09.2015 № 946;
- висновок медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи за формою згідно з наказом МОЗ від 10.12.2024 №2067, про потребу в постійному догляді.
Ураховуючи, що підставою для звільнення з військової служби позивач у своєму рапорті зазначив саме абзац тринадцятий пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», для правильного вирішення цього спору слід з`ясувати:
- чи звертався позивач з рапортом про звільнення з військової служби та чи додав до рапорту визначені документи;
- чи підтверджують подані документи наявність особи, яка потребує постійного догляду, тобто один із батьків військовослужбовця або батьків його дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи;
- чи підтверджують подані документи відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, які можуть здійснювати такий догляд.
Згідно фактичних обставин справи, ОСОБА_2 є батьком військовослужбовця ОСОБА_1 , що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 .
Як з`ясовано колегією суддів, батько позивача - ОСОБА_2 є особою з інвалідністю І групи та потребує постійного стороннього догляду, про що свідчить наявна у матеріалах справи копія довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ №887605 від 10.06.2024.
Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 17.07.2024 серії НОМЕР_6 між ОСОБА_2 (батько позивача) та ОСОБА_3 (матір позивача) шлюб розірвано. 
Згідно із матеріалів справи, мати ОСОБА_1 – ОСОБА_3 є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серія 12 ААД № 363603. 
З матеріалів справи також убачається, що в ОСОБА_2 (батька позивача) є інший син - ОСОБА_4 .
Відтак, колегією суддів установлено, що у батька позивача - ОСОБА_2 є інший син, який може здійснювати догляд за своїм батьком.
У контексті вирішення спірного питання колегія суддів враховує правові висновки Верховного Суду, які викладено в постановах від 27.02.2025 у справі №380/16966/24, від 07.05.2025 у справі № 420/30227/24, за якими для звільнення з військової служби у випадку необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, достатньою є наявність однієї з таких умов:
- відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи;
- інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
При цьому, «відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи» означає реальну відсутність таких осіб, які фактично могли б здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю, яка цього потребує. У випадку ж «юридичної наявності» інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, які, при цьому, реально не можуть здійснювати постійний догляд за такою особою з об`єктивних причин (перебування у полоні, відбування покарання у місцях позбавлення волі, проходження військової служби тощо), то така особа відсутня у розумінні приписів абзацу тринадцятого пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону про військову службу.
Вказуючи про те, що інший син ОСОБА_2 не має реальної змоги здійснювати постійних догляд за своїм батьком, позивач зазначає про наявність у ОСОБА_4 відстрочки від військової служби згідно п.15 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», перебування у відпустці по догляду за дитиною (дітьми), проживання з батьком за різними адресами.
Однак, наведене не кореспондується із наведеними вище законодавчими приписами, правовими висновками суду касаційної інстанції та жодним чином не свідчить про те, що ОСОБА_4 реально з об`єктивних причин не в змозі здійснювати постійний догляд за своїм батьком.
Інших доводів у контексті досліджуваного питання позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог не наведено, а судом апеляційної інстанції не встановлено. 
Беручи до уваги встановлені фактичні обставини справи та зроблені висновки колегія суддів зазначає, що в контексті вирішення даного спору є безпідставним припущення ОСОБА_1 стосовно того, що він є єдиним сином свого батька, який має фізичну та матеріальну можливість здійснювати постійний догляд за ним. 
Установивши наявність у ОСОБА_2 іншого сина ( ОСОБА_4 ), суд першої інстанції безпідставно вказав про доведення позивачем відсутності інших родичів першого та другого ступеня споріднення для здійснення постійного догляду за батьком.
Під час розгляду даної справи суд першої інстанції врахував правові висновки Верховного Суду, які викладено в постанові від 27.02.2025 №380/16966/24, натомість у підсумку дійшов висновку, який суперечить позиції суду касаційної інстанції. 
Суд апеляційної інстанції також вказує про безпідставність застосування окружним адміністративним судом до спірних правовідносин положень Сімейного кодексу України, оскільки норми названого нормативно-правового акту не оперують категоріями ступеня споріднення у контексті визначення складу сім`ї, а натомість пов`язують належність до членів сім`ї лише з фактом спільного проживання, спільного побуту та наявністю взаємних прав і обов`язків. 
При цьому, сім`ю можуть утворювати й особи, які взагалі не мають ступеню споріднення.
Сімейне законодавство використовує інші критерії для визначення кола членів сім`ї, ніж ті, що закладені у спірній нормі, яка прямо поєднує поняття «член сім`ї» зі ступенем споріднення. Це свідчить про те, що відповідні поняття мають різне контекстуальне наповнення залежно від сфери правового регулювання, а тому їх ототожнення є необґрунтованим.
З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що у розумінні Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» поняття «члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення» необхідно тлумачити більш широко - як таке, що охоплює осіб, пов`язаних із відповідною особою родинними відносинами першого чи другого ступеня споріднення, оскільки інше тлумачення призвело б до необґрунтованого звуження сфери застосування спірної норми та суперечило б її меті.
Надаючи оцінку фактичним обставинам справи окружний адміністративний суд вказав про складення ІНФОРМАЦІЯ_2 актів обстеження сімейного стану військовослужбовця від 23.06.2025, від 04.08.2025, а також скерування ОСОБА_1 іншого рапорту від 11.07.2025 про звільнення з військової служби (з додатками). 
Дослідивши такі документи колегія суддів зазначає, що вони жодним чином не вливають на досліджувані в даній справі правовідносини, адже відображені в них відомості виходять за межі предмета спору. 
Предметом дослідження в даній справі є дії Військової частини НОМЕР_1 щодо розгляду рапорту ОСОБА_1 від 31.08.2024.
До такого рапорту не додавались акти обстеження сімейного стану військовослужбовця від 23.06.2025, від 04.08.2025 та не досліджувались відповідачем у контексті вирішення питання про звільнення з військової служби.
Предмет даного спору також не стосується рапорту ОСОБА_1 від 11.07.2025 про звільнення з військової служби (з додатками).
З урахуванням означеного є необґрунтованим висновок окружного адміністративного суду про те, що рапорт ОСОБА_1 від 31.08.2024 розглянуто без урахування усіх обставин, які впливають на вирішення питання щодо звільнення з військової служби.
До того ж, слід відмітити, що в судовому засіданні 04.06.2026, на відповідне питання колегії суддів, представник позивача зазначив, що спірні правовідносини стосуються допущених суб`єктом владних повноважень процедурних порушень під час розгляду рапорту позивача. 
Натомість, дослідивши доводи, які позивачем наведено в обґрунтування заявлених позовних вимог, колегією суддів з`ясовано, що вони не містять жодних аргументів стосовно допущення суб`єктом владних повноважень процедурних порушень під час розгляду рапорту ОСОБА_1 від 31.08.2024 про звільнення з військової служби.
Відтак, установлені під час розгляду даної справи фактичні обставини та зроблені судом апеляційної інстанції висновки у повному обсязі спростовують наведені позивачем в апеляційній скарзі доводи та викладені судом першої інстанції в оскаржуваному судовому акті висновки. 
Колегія суддів уважає неправильним висновок суду першої інстанції про задоволення позову ОСОБА_1 .
Здійснюючи перегляд справи в апеляційному порядку судом апеляційної інстанції враховано правові висновки Верховного Суду, які викладені в постанові від 29.04.2026 у справі №520/14746/25.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено апеляційним судом у даній справі.
Межі перегляду судом апеляційної інстанції справи визначено статтею 308 КАС України, відповідно до частини 2 якої суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно із п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Статтею 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Відтак, у зв`язку із тим, що викладені Одеським окружним адміністративним судом у рішенні від 16.03.2026 у справі №420/32405/24 висновки не відповідають обставинам справи, суд апеляційної інстанції уважає за необхідне скасувати такий судовий акт із прийняттям нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.
Керуючись ст.ст.308, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний адміністративний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 – задовольнити повністю.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16.03.2026 у справі №420/32405/24 скасувати.
Прийняти у справі нове судове рішення.
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_3 , Військової частини НОМЕР_4 , про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, відмовити повністю.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення виготовлено та підписано колегією суддів 09.06.2026.

Суддя-доповідач 		О.О. Димерлій	
Судді	  	О.І. Шляхтицький   Н.В. Вербицька