ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

11 червня 2026 року м. Житомир справа № 240/25790/25
категорія 113080000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Леміщака Д.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, 

встановив:

Позивач звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить :
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо внесення відомостей про порушення військового обліку з боку ОСОБА_1 до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних резервістів;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 виключити відомості про порушення правил військового обліку ОСОБА_1 з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних резервістів.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що під час оновлення облікових даних у застосунку "Резерв +" він дізнався, що ним нібито було порушено правила військового обліку. Ця інформація відображена в його електронному військово-обліковому документі. Після скарги на дії відповідача до ІНФОРМАЦІЯ_1 була надана відповідь, з якої випливає, що позивач порушив Закон України "Про військовий обов`язок та військову службу", оскільки особисто не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_1 після того, як йому були направлені повістки. Проте жодних постанов або протоколів про адміністративне правопорушення складено не було. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, оскільки згідно з Конституцією України ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Порядок притягнення до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення, і відповідач зобов`язаний діяти лише на підставі та в межах повноважень, передбачених законом. 
Ухвалою суду від 14.11.2025 вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Суд ухвалою від 15.01.2026 витребував у ІНФОРМАЦІЯ_1 відзив на позовну заяву, пояснення з приводу поштового відправлення № 0601102182395 щодо найменування відправника та відсутності відмітки про отримання чи неотримання адресатом цієї повістки.
22.01.2026 на виконання ухвали суду відповідач надав відзив, у якому вказав, що позивачу рекомендованим поштовим відправленням № поштове відправлення АТ "Укрпошта" за зареєстрованим місцем проживання ( АДРЕСА_1 ) було надіслано повістку № 40/57. Відповідно до довідки Ф20 поштового відправлення АТ "Укрпошта" № поштове відправлення від 16.01.2025 повернуто на адресу відповідача із відміткою відділення поштового зв`язку "адресат відсутній за вказаною адресою". Відповідно до абзацу 2 пункту 41 Порядку № 560 від 16.05.2024 день проставлення поштою відмітки про відсутність особи за адресою, повідомленою нею під час уточнення даних, вважається днем належного оповіщення військовозобов`язаного про виклик до ТЦК. З урахуванням викладеного відповідач вважає свої дії законними, оповіщення - належним, а тому просить суду відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі. 
Разом із тим, відповідач надав копію листа-роз`яснення Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 16.01.2025 № 08-19/170 в якому зазначається, що на виконання розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_2 № 57 від 14.01.2025. “Про оповіщення та виклик військовозобов`язаних”, розпорядженням сільського голови № 14-АГ від 14.01.2025 “Про організацію оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які перебувають (не перебувають) на військовому обліку в Станишівській сільській раді (територіальній громаді), відповідно до ст. 38 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”, ст. 18 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”. Відповідач стверджує, що оскільки органи місцевого самоврядування зобов`язані здійснювати оповіщення військовозобов`язаних за розпорядженням ТЦК, направлення повістки у такий спосіб відповідає вимогам чинного законодавства та здійснено у межах повноважень, адже повістка була створена саме відповідачем. 
28.01.2026 до суду надійшла відповідь на відзив в якій позивач заперечує проти доводів, наведених у відзиві, та просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні) з особливостями, визначеними статтями 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив таке.
Під час оновлення облікових даних шляхом формування електронного військово-облікового документа позивачу ОСОБА_1 стало відомо, що в електронному військово-обліковому документі " Резерв +" відображається інформація, що ним вчинено порушення правил військового обліку.
Представник направив адвокатський запит щодо надання інформації про те, на якій підставі ОСОБА_1 було оголошено в розшук та внесено інформацію про порушення правил обліку. Також у запиті просив надати копії адміністративних матеріалів, щодо порушення правил військового обліку, а також надати копії повістки, яку було направлено поштою, витягу з ЄДР військовозобов`язаних, облікової карткуи військовозобов`язаного та інформаційну довідку з системи обліку ТЦК;
02.10.2025 надійшла відповідь ІНФОРМАЦІЯ_3 від 17.09.2025 № 1940/12682, згідно з якою ОСОБА_1 , не з`явився за повісткою про виклик, протокол про адміністративне правопорушення не складався. 
Позивач, вважаючи дії відповідача щодо внесення даних в Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів про порушення ним правил військового обліку протиправними, звернувся з цим позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов таких висновків.
Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання щодо даних правовідносин передбачені Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-ХІІ).
Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Згідно з частиною 2 статті 1 Закону № 2232-ХІІ військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Частиною 3 статті 1 Закону № 2232-ХІІ передбачено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Відповідно до частини 9 статті 1 Закону № 2232-ХІІ щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік; призовники - особи, які взяті на військовий облік; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
За приписами статті 1 Закону України "Про оборону України" особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію. Мобілізацію провести на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.
Згідно з пунктом 3 цього Указу мобілізація проводиться протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом. 
Указами Президента України неодноразово продовжувався воєнний стан та строк проведення мобілізації. На час розгляду цієї справи воєнний стан в Україні та мобілізація триває.
Статтею 33 Закону № 2232-ХІІ передбачено, що військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Загальне керівництво роботою, пов`язаною з організацією та веденням військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, контроль за станом цієї роботи в центральних та місцевих органах виконавчої влади, інших державних органах (крім Служби безпеки України та розвідувальних органів України), органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від підпорядкування і форми власності здійснює Генеральний штаб Збройних Сил України. Функціонування системи військового обліку забезпечується органами (підрозділами) Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, розвідувальними органами України, центральними органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, правоохоронними органами спеціального призначення, місцевими державними адміністраціями та органами місцевого самоврядування.
Військовий облік усіх призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться за місцем їх проживання і відповідно до обсягу та деталізації поділяється на персонально-якісний, персонально-первинний та персональний.
Військовий облік військовозобов`язаних та резервістів за призначенням поділяється на загальний і спеціальний.
Військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частини 1 статті 34 Закону № 2232-ХІІ персонально-якісний облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів передбачає облік відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які узагальнюються в облікових документах та вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Ведення персонально-якісного обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів покладається на відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.
За визначенням статті 1 Закону України "Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів "Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) - інформаційно-комунікаційна система, призначена для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, створена для забезпечення військового обліку громадян України.
Відповідно до статті 2 Закону України "Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів" основними завданнями Реєстру є: 1) ідентифікація призовників, військовозобов`язаних, резервістів та забезпечення ведення військового обліку громадян України; 2) інформаційне забезпечення комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань особовим складом у мирний час та в особливий період; 3) інформаційне забезпечення громадян України, у тому числі осіб, звільнених з військової служби, які мають право на пенсію, та членів сімей загиблих військовослужбовців відомостями щодо виконання ними військового обов`язку.
Частиною 1 статті 5 цього Закону передбачено, що держателем Реєстру є Міністерство оборони України (далі - Держатель Реєстру), розпорядником Реєстру є Генеральний штаб Збройних Сил України (далі - розпорядник Реєстру), а Служба безпеки України та розвідувальні органи України є органами адміністрування та ведення Реєстру. Адміністратором Реєстру є Держатель Реєстру.
Відповідно до частини 8 статті 5 цього Закону органами ведення Реєстру є Міністерство оборони України, районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, Центральне управління Служби безпеки України та регіональні органи Служби безпеки України, відповідні підрозділи розвідувальних органів України.
За приписами частини 9статті 5 Закону України "Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів" органи ведення Реєстру забезпечують ведення Реєстру та актуалізацію його бази даних.
Таким чином, ІНФОРМАЦІЯ_4 є органом ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів та повинен забезпечувати ведення Реєстру та актуалізацію його бази даних.
Матеріалами справи підтверджено, що відповідачем направлено повістку № 40/57 поштовим відправленням № 0601102182395 АТ "Укрпошта" на ім`я ОСОБА_1 з вимогою з`явитися 23.01.2025 о 10:00 для взяття на військовий облік військовозобов`язаного чи резервіста, визначення його призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.
Правові підстави та порядок здійснення оповіщення військовозобов`язаних осіб засобами потового зв`язку передбачені пунктом 34 Порядку проведення призову громадянина військову службу під час мобілізації, на особливий період затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560 (далі - Порядок № 560), відповідно до якого повістка про виклик резервіста або військовозобов`язаного до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ може бути надіслана зазначеними органами військового управління (органами) засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення з повідомленням про вручення на адресу його місця проживання після завершення 60 днів, відведених законодавством на уточнення своїх облікових даних, у тому числі адреси місця проживання. У разі коли резервіст або військовозобов`язаний уточнив свої облікові дані після завершення 60 днів, відведених законодавством на уточнення своїх облікових даних, повістка може надсилатися на адресу місця проживання, зазначену резервістом або військовозобов`язаним під час уточнення облікових даних. У разі неуточнення протягом 60 днів резервістом або військовозобов`язаним своєї адреси місця проживання повістка може надсилатися на його адресу зареєстрованого/задекларованого місця проживання. Повістка про виклик резервіста або військовозобов`язаного до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ надсилається адресату протягом 48 годин після підпису повістки відповідним керівником. При цьому день явки за викликом резервіста або військовозобов`язаного з населеного пункту, що є адміністративним центром області, визначається протягом семи діб, а з інших населених пунктів - протягом десяти діб від дня надси учасників справи (у письмовому провадженні).
Перелік випадків, коли військовозобов`язаний вважається належним чином оповіщений про виклик до районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки у разі надсилання повістки засобами поштового встановлено пунктом 41 Порядку № 560.
Так, належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є:
1) у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки;
2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку:
- день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора;
- день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних;
- день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.
Обов`язок військовозобов`язаних осіб з`являтись за викликом до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки передбачено, зокрема, абз. 3 ч. 10 ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", ч. 1 та 3 ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
Відповідно до абзацу третього частини 10 статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема, але не виключно: прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.
Відповідно до частин 1 та 3 статті 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" громадяни зобов`язані, зокрема, але не виключно: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду. У разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.
Відповідно до пункту 21 Порядку № 560 за викликом районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Центрального управління або регіонального органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувальних органів) резервісти та військовозобов`язані зобов`язані з`являтися у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік, уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки), проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.
Поважні причини неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці встановлені частиною 3 статті 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
Поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форм власності), визнаються:
- перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк;
- смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка).
У разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.
З огляду на викладене позивач, як особа, яка перебуває на військовому обліку, за наявності статусу військовозобов`язаного, будучи належним чином оповіщеним про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_1 , не з`явився у дату та час, зазначені у повістці № 40/57.
Відповідно до частини 3 статті 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.
Додатком 2 до Порядку № 1487 визначені Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, якими, зокрема, але не виключно, передбачено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні: 2) прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.
Як уже зазначалося, за змістом пункту 41 Порядку № 560 належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.
Судом встановлено, що 15.07.2024 позивач, під час оновлення даних належним чином повідомив про свою актуальну адресу фактичного місця проживання, а саме: АДРЕСА_2 .
Таким чином, станом на момент надсилання повістки 16.01.2025, відповідач володів інформацією про зміну місця проживання позивача, оскільки відповідні відомості були внесені до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Разом із цим, суд надає оцінку доводам відповідача з приводу того, що законодавство України не покладає на територіальні центри комплектування та соціальної підтримки обов`язку перевіряти фактичне місце перебування громадянина за кордоном, а також не передбачає механізму направлення повісток за межі України. Внесення громадянином до відповідних реєстрів інформації про тимчасове місце перебування за кордоном саме по собі не підтверджує достовірність такого перебування та не звільняє його від виконання обов`язків, визначених законодавством про військовий обов`язок і мобілізацію. За відсутності передбаченої законом можливості направлення повістки за іноземною адресою, єдиною законною та офіційною адресою для здійснення оповіщення залишається адреса зареєстрованого місця проживання громадянина на території України. Направлення повістки за такою адресою відповідає вимогам законодавства та є належним способом виконання обов`язку з оповіщення військовозобов`язаного.
З цього приводу суд зазначає, що підпункт 2 пункту 31 Порядку № 560 містить три різні самостійні підстави для того, щоб оповіщення вважалося належним. 
Третя підстава (проставлення відмітки за адресою реєстрації) може бути застосована лише якщо особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання. Однак про своє місце проживання у Нідерландах позивач повідомив ще у 2024 році.
При цьому, друга підстава (відмітка про відмову за адресою, повідомленою ТЦК та СП) також не застосовується у даному випадку, адже відсутні докази направлення повістки на нову адресу позивача.
Суд зауважує, що відсутність у держави чи її компетентних органів, зокрема, у ТЦК та СП, розробленого чіткого та дієвого механізму взаємодії з громадянами, які перебувають за кордоном, або механізму поштового відправлення повісток за межі України, є недоліком діяльності самої держави. Якщо держава припускається помилки або стикається з прогалинами у законодавстві, наслідки таких недоліків чи прогалин не можуть покладатися на особу та призводити до погіршення її правового становища. 
Також суд звертає увагу щодо відсутності протоколу про адміністративне правопорушення та невинесенням постанови про притягнення до адміністративної відповідальності звернення до органів Національної поліції України щодо розшуку (здійснення адміністративного затримання) є незаконним та безпідставним, є юридично неспроможними, такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, базуються на хибному тлумаченні правових приписів.
За змістом частини першої статті 7 Закону № 1951-VIII до персональних даних призовника, військовозобов`язаного та резервіста належать, зокрема: 7) місце проживання та місце перебування; 7-1) номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти; 20-1) відомості про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтями 210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (дата, номер, короткий зміст протоколу та/або постанови про адміністративне правопорушення).
Статтею 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) передбачено відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, статтею 210-1 КУпАП за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Згідно зі статтею 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Як вбачається з положень статті 38 КУпАП, адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.
Отже, доводи представника відповідача щодо порушення позивачем правил військового обліку не відповідають дійсним обставинам справи.
Крім того, суд враховує, що відносно позивача протоколу про адміністративне правопорушення за статтею 210 КУпАП, постанови про притягнення до адміністративної відповідальності складено не було, що не заперечуються відповідачем. 
Отже, позивач не був притягнутий відповідачем до адміністративної відповідальності на підставі статті 210 КУпАП за порушення правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Таким чином, оскільки позивач не був належним чином оповіщений, виходячи з імперативних приписів підпункту 2 пункту 41 Порядку № 560, та враховуючи відсутність факту належного оповіщення особи, тому суд виключає в його діях складу будь-якого правопорушення, пов`язаного з неприбуттям за викликом, а отже, внесення відомостей про порушення правил військового обліку позивачем щодо внесення відомостей про порушення військового обліку з боку ОСОБА_1 до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів є протиправними та такими що підлягають скасуванню.
Щодо позовних вимог про зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 виключити відомості про порушення правил військового обліку ОСОБА_1 з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних резервістів, суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. 
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 05.04.2005 (заява № 38722/02)).
Територіальний центр як суб`єкт владних повноважень мав усі умови для виконання обов`язку: наявність висновку комісії про непридатність з виключенням, звернення позивача, дані тимчасового посвідчення. Відсутність дискреції в цьому випадку очевидна закон використовує імперативні формулювання "підлягають виключенню", "зобов`язаний внести зміни".
З огляду на те, що порушення прав позивача відбулося внаслідок активних дій відповідача (внесення до Реєстру недостовірних даних про статус військовозобов`язаного та розшук), суд вважає, що вимога про зобов`язання виключити позивача з обліку є обґрунтованою та не потребує попереднього звернення з заявою. Відповідач уже проявив свою позицію, протиправно поновивши позивача на обліку, тому додаткове звернення до того ж органу було б формальним і неефективним. Суд приходить до висновку, що належним способом захисту є саме виключення відомостей про порушення правил військового обліку ОСОБА_1 з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Щодо решти доводів сторін суд застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 06.09.2005; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18.07.2006; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10.02.2010; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994, пункт 29).
Частиною першою статті 9 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Системно проаналізувавши приписи законодавства України, які були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Розподіл судових витрат слід здійснити в порядку ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись статтями ст.ст. 2-10, 11,12, 47, 52, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_4 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.
Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо внесення відомостей про порушення військового обліку з боку ОСОБА_1 до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних резервістів.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 виключити відомості про порушення правил військового обліку ОСОБА_1 з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних резервістів.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1221,20 грн (однієї тисячі двісті двадцяти однієї гривні 20 копійок).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.М. Леміщак

Повний текст складено:  11 червня 2026 р.

11.06.26