Справа № 212/98/26
Провадження № 2/204/2364/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2026 року м. Дніпро

Чечелівський районний суд міста Дніпра, в особі судді Приваліхіної А.І., розглянувши у приміщенні суду у м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - 
У С Т А Н О В И В:
02 січня 2026 року ТОВ «Коллект Центр» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , із вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором № 2108141477305 від 22 березня 2021 року у сумі 42289 гривень 28 копійок, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у сумі 3200 гривень та відсотками на дату відступлення прав вимоги у сумі 39089 гривень 28 копійок (а. с. 1-6 та на звороті).
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 22 березня 2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 на підставі заявки-анкети було укладено Договір № 2108141477305, відповідно до якого товариство зобов`язалося надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети, на суму, яка зазначається та погоджується сторонами в заяві-анкеті, та складає 3200 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього договору, його додатків та правил. Відповідно до умов договору, граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору) 1 рік. На виконання умов укладеного договору позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 3200 гривень. Вказано, що 01 грудня 2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 1-12, відповідно до умов якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі за договором відповідачки № 2108141477305, яке в свою чергу, на підставі договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року, у подальшому відступило вправи вимоги до відповідачки позивачу. Зазначено, що відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, тому станом на день формування позовної заяви за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 54315 гривень 84 копійки, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 3200 гривень та заборгованості по відсоткам на дату відступлення прав вимоги 51115 гривень 84 копійки. Проте, враховуючи принципи розумності, співмірності і пропорційності позивач просив стягнути з відповідача за вказаним договором заборгованість в розмірі 42289 гривень 28 копійок, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у сумі 3200 гривень та відсотками на дату відступлення прав вимоги у сумі 39089 гривень 28 копійок, разом із судовим збором у сумі 2422 гривні 40 копійок та витратами на правову допомогу у сумі 16000 гривень.
06 січня 2026 року ухвалою Покровського районного суду міста Кривого Рогу справу передано у провадження Чечелівського районного суду міста Дніпра за підсудністю. 
Ухвалою суду від 24 лютого 2026 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін (а. с. 98), копія якої надіслана учасникам справи супровідним листом від 24 лютого 2026 року (а. с. 99).
27 березня 2026 року на адресу суду повернувся конверт з відміткою «відмова», яким направлялася ухвала суду від 24 лютого 2026 року (а. с. 103), що в свою чергу є належним повідомленням по справі.
Станом на дату розгляду справи відзив на позов до суду не надходив.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. 
Приписами ч. 8 ст. 279 ЦПК України визначено, що при розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне. 
Судом встановлено, що 22 березня 2021 року відповідачка підписала Заяву-анкету (для отримання кредиту), що є додатком № 1 до кредитного договору (а. с. 25) в якій прохає Товариство надати кредит на особисті потреби. 
22 березня 2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансових послуг № 2108141477305 (а. с. 22-24), відповідно до умов якого товариство зобов`язалося надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети, на суму, яка зазначається та погоджується сторонами в заяві-анкеті, та складає 3200 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього договору, його додатків та правил.
Відповідно до п.п.1.2., 1.3., 1.9. Кредитного договору, кредит надається на строк, зазначений у заяві-анкеті та графіку платежів, який є додатком до цього договору та є невід`ємною його частиною. Орієнтовний строк повернення кредиту - 16 днів з моменту отримання кредиту. У разі сплати всіх нарахованих на дату такої сплати процентів, орієнтовний строк повернення кредиту перераховується та становить 16 днів з моменту сплати всіх нарахованих процентів. Граничний строк кредитування (строк дії договору) – 1 рік. 
Умовами п. 1.4. вказаного договору передбачено, проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожний день користування (далі - «процентна ставка»), протягом фактичного строку користування кредитом починаючи з першого дня перерахування суми кредиту у наступному розмірі:
а) 2% за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту;
б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п.1.4.а);
в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п.1.4.6);
г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п.1.4.в).
д) тип процентної ставки - фіксована.
В паспорті споживчого кредиту, що є додатком № 3 до кредитного договору, ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 узгодили основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформацію щодо орієнтованої річної процентної ставки та орієнтованої загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту та інші додаткову інформацію (а. с. 27-28 та на звороті).
Крім того, відповідачкою підписаний графік платежів, що є додатком № 2 до кредитного договору (а. с. 26 та на звороті). 
З листа ТОВ «ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 02 жовтня 2025 року (а. с. 33) убачається, що на картковий рахунок відповідачки № НОМЕР_1 , який вказаний відповідачкою в заяві-анкеті для надання кредиту, успішно було перераховано кошти на суму 3200 гривень. 
01 грудня 2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 1-12, відповідно до якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників (а. с. 38-46).
Відповідно до п. 6.1.4 вказаного договору факторингу, право вимоги переходить до фактора після оплати фінансування з моменту підписання сторонами акту приймання-передавання реєстру боржників (додаток № 2) який є підтвердженням передачі фактору права грошової вимоги до боржників, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно переданого права вимоги.
На підтвердження переходу прав вимоги первісним кредитором позивачем надано платіжне доручення № 307600018 від 03 грудня 2021 року про перерахування суми фінансування за договором факторингу № 1-12 від 01 грудня 2021 року (а. с. 47) та акти приймання-передавання реєстру боржників від 03 грудня 2021 року підписаний сторонами та скріплений печатками (а. с. 48,49).
Згідно з Витягом із Реєстру боржників від 03 грудня 2021 року до договору факторингу № 1- 12 від 01 грудня 2021 року, ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги за кредитним договором № 2108141477305 у загальній сумі 27072 гривні, що складається із: заборгованості за тілом кредиту 3200 гривень та заборгованості по відсоткам на дату відступлення прав вимоги 23872 гривні (а. с. 50-52,53). 
10 січня 2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до боржників ТОВ «Коллект Центр» відповідно до договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 до боржників, зазначених у реєстрах боржників (а. с. 54-64).
Відповідно до п. 5.2 вказаного договору відступлення права вимоги, права вимоги вважаються відступленими (переданими) первісним кредитором та набутими (прийнятими) новим кредитором в день належного підписання сторонами акту приймання-передачі реєстру боржників в друкованому (підписаному) вигляді (додаток № 4). 
На підтвердження переходу прав вимоги до позивача, останнім надано акти приймання-передавання реєстру боржників від 10 січня 2023 року підписаний сторонами та скріплений печатками (а. с. 67,68).
Згідно з Витягом із Реєстру боржників від 10 січня 2023 року до договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року, ТОВ «Коллект Центр» набуло право вимоги за кредитним договором № 2108141477305 у загальній сумі 54315 гривень 84 копійки, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 3200 гривень та заборгованості по відсоткам на дату відступлення прав вимоги 51115 гривень 84 копійки (а. с. 69-71 та на звороті, 72).
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, внаслідок неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором виникла заборгованість, яка становить 54315 гривень 84 копійки, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 3200 гривень та заборгованості по процентам за користування кредитом 51115 гривень 84 копійки. Станом на 16 грудня 2025 року заявлена сума до стягнення за кредитним договором складає 42289 гривень 28 копійок, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту у сумі 3200 гривень та відсотками на дату відступлення прав вимоги у сумі 39089 гривень 28 копійок (а. с. 37).
Згідно з вимогами ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до вимог ст. ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Нормами ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Приписами п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Вимогами ч. 2 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Положеннями ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. 
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. 
Приписами ч. 1 ст. 623 ЦК України визначено, що боржник, що порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. 
Згідно з вимогами ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів.
Отже, передумовою для виникнення у позичальника обов`язку повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування ними має бути встановлений факт отримання і використання кредитних коштів відповідачем.
З листа ТОВ «ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 02 жовтня 2025 року (а. с. 33) убачається, що на картковий рахунок відповідачки № НОМЕР_1 , який вказаний відповідачкою в заяві-анкеті для надання кредиту, успішно було перераховано кошти на суму 3200 гривень.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з вимогами п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Приписами ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Згідно з вимогами ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
В свою чергу, стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис», електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного суду від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, а відповідачкою не спростовано того, що для підписання кредитного договору ОСОБА_1 було використано електронний підпис одноразовим ідентифікатором «Z9», відповідно до вимог ч. ч. 6 та 8 ст. ст. 11 та 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що сторони досягли усіх істотних умов та уклали кредитний договір.
Отже, договір про надання фінансового кредиту підписано ОСОБА_1 за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію», та є належним та допустимим доказам того, що сторони уклали між собою правочин.
При цьому суд зазначає, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу відповідачкою на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір не був би укладений.
Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем таких доказів суду не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.
З огляду на викладене, зважаючи на те, що без здійснення вказаних дій (вхід відповідачкою через на веб-сайті ТОВ «Служба миттєвого кредитування» в особистий кабінет; подача заявки на отримання кредиту; прийняття умов отримання кредиту шляхом натискання відповідної кнопки; отримання відповідачкою за допомогою засобів зв`язку одноразового ідентифікатора у вигляді смс-коду, який відповідачкою було використано (введено) для підтвердження підписання пропозиції, акцепту та кредитного договору) кредитний договір не був би укладений сторонами, суд доходить переконливого висновку про те, що цей правочин укладений відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію», а відтак вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, більш того, укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідачки.
Отже, суд доходить висновку, що між сторонами у справі укладений кредитний договір, за умовами якого відповідачка зобов`язалася прийняти грошові кошти та повернути їх частинами у визначений договором строк, а також сплатити відповідні проценти у погодженому сторонами розмірі за користування такими кредитними коштами. 
Як убачається із змісту кредитного договору між позичальником та первісним кредитором було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, в тому числі щодо сплати процентів.
Підпис відповідачки під договором свідчить про її ознайомлення з усіма його умовами, загальними умовами кредитування, іншою інформацією надання якої передбачено чинним законодавством України.
Кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; відповідачка на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору; не оспорювала кредитний договір в частині або в цілому, первісний кредитор надав відповідачці документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; кредитний договір містить інформацію щодо загальної вартості кредиту та графік погашення кредиту.
Отже, підписавши кредитний договір, ОСОБА_1 посвідчила свою обізнаність та згоду з його умовами, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинено в формі, встановленій законом, та він був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним, а саме отримання кредитних коштів позичальником, що і було здійснено сторонами. Відповідачка з власної ініціативи звернулася за отриманням кредиту до вільно обраної ним фінансової установи, а саме ТОВ «Служба миттєвого кредитування», отримавши від останньої всю передбачену законодавством інформацію перед укладанням договору.
Таким чином, у даному випадку слід виходити з презумпції правомірності правочину (стаття 204 ЦК України), а також презумпції обов`язковості виконання договору (стаття 629 ЦК України). Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, а договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Водночас суд зазначає, що згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином відступлення права вимоги.
Відповідно до вимог статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України та ст. 442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Так, на підтвердження переходу права до позивача за кредитним договором № 2108141477305 від 22 березня 2021 року позивачем надано суду договір факторингу № 1-12 від 01 грудня 2021 року (а. с. 38-46), що був укладений між ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», платіжне доручення № 307600018 від 03 грудня 2021 року про перерахування суми фінансування за договором факторингу № 1-12 від 01 грудня 2021 року (а. с. 47), договір відступлення прав вимоги № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року, що був укладений між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (а. с. 54-64), Акти приймання-передачі реєстру боржників до вказаних договорів (а. с. 48,49,67,68), витяги з реєстру боржників до них (а. с. 53,72).
Таким чином, позивач є новим кредитором відповідачки за вищевказаним кредитним договором. 
З огляду на викладене, суд доходить висновку, що позивач, як новий кредитор за кредитними договорами, набув право вимоги до відповідачки за вищевказаним кредитним договором, натомість остання свої зобов`язання за ними не виконала, а тому, з відповідачки на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором № 2108141477305 від 22 березня 2021 року, у сумі 42289 гривень 28 копійок, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у сумі 3200 гривень та відсотками на дату відступлення прав вимоги у сумі 39089 гривень 28 копійок, яка заявлена позивачем до стягнення, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.
Щодо витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.
Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Приписами ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові, інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються на позивача.
Відповідно до роз`яснень, наведених у п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10, підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді регламентовано ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.
Верховний Суд у постанові від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20 висловив свою позицію про те, що для цілей відшкодування витрат на правову допомогу заявник може використовувати будь-який документ, який свідчить про фактичне понесення таких витрат.
Як убачається з матеріалів справи, правову допомогу позивачу у даній справі на підставі договору про надання правової допомоги № 02-09/2024-6 від 02 вересня 2024 року (а. с. 80-83 та на звороті) надавала фізична особа- підприємець ОСОБА_2 . 
На підтвердження витрат на правничу допомогу надано заявку на надання юридичної допомоги № 5 від 03 листопада 2025 року (а. с. 85) та витяг з Акту № 11 про надання юридичної допомоги від 28 листопада 2025 року (а. с. 86) за договором ОСОБА_3 № 2108141477305 на загальну суму 16000 гривень.
При цьому надавши платіжну інструкцію №0589360004 від 15 грудня 2025 року на перерахування ТОВ «Коллект Центр» на користь ФОП ОСОБА_2 суми за надання правової допомоги за договором про надання парової допомоги № 02-09/2024-6 від 02 вересня 2024 року у сумі 112000 гривень. 
Верховний суд у складі Касаційного адміністративного суду у постановах від 16 травня 2019 року у справі № 823/2638/18 та від 13 грудня 2018 року у справі № 816/2096/17 вказав на те, що від учасника справи вимагаються докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, а не докази обґрунтування часу, витраченого фахівцем у галузі права, тому достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії.
Також судом враховано правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, відповідно до якої витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).
Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого фахівцем на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.
Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.
Крім того, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).
Чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката. Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі.
Верховний Суд у своїй постанові від 01 вересня 2020 року у справі № 640/6209/19 зазначив, що розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Таким чином, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності.
З огляду на викладене, враховуючи складність справи, зважаючи на обсяг і складність виконаної ОСОБА_2 роботи, виходячи з конкретних обставин справи, приймаючи до уваги заявлену позивачем ціну позову, співмірність та пропорційність понесених витрат щодо предмета спору, значення справи для сторін, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість стягнення з відповідачки на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 2000 гривень.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства.
Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити про те, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Отже, при ухваленні рішення по суті, суд повинен вживати всіх заходів задля того, щоб судове рішення було не лише законним, але й справедливим.
Європейський суд з прав людини вказав у своєму рішенні «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Понесені позивачем судові витрати суд стягує з відповідачки на користь позивача, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 10-11, 60, 76-80, 89, 128, 141, 213-215, 258, 265, 279, 288-289, 354-355 ЦПК України, суд, - 
У Х В А Л И В:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (01133, м. Київ, вул. Мечникова, буд. 3, офіс 306; ЄДРПОУ 44276926) до ОСОБА_1 (адреса реєстрації, як ВПО: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) про стягнення заборгованості– задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість за кредитним договором № 2108141477305 від 22 березня 2021 року за тілом кредиту у сумі 3200 (три тисячі двісті) гривень та за відсотками на дату відступлення прав вимоги у сумі 39089 (тридцять дев`ять тисяч вісімдесят дев`ять) гривень 28 (двадцять вісім) копійок, а всього разом 42289 (сорок дві тисячі двісті вісімдесят дев`ять) гривень 28 (двадцять вісім) копійок.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» судовий збір у сумі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 (сорок) копійок.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» витрати на правову допомогу у сумі 2000 (дві тисячі) гривень.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів зо дня його підписання суддею або протягом 30 днів зо дня отримання учасниками справи його копії.
Рішення суду набирає законної сили протягом 30 днів зо дня його підписання суддею або протягом 30 днів зо дня отримання його копії учасниками справи, якщо не буде оскаржено у встановленому законом порядку.

Суддя          А.І. Приваліхіна