ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2026 року	справа № 380/9625/26	

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого-судді Мартинюка В.Я., розглянувши у письмовому провадженні у м. Львові адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛС ПРЕМІУМ ОІЛ" до Львівської митниці про визнання протиправним та скасування рішення до Львівської митниці про визнання протиправним та скасування рішення, -

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛС ПРЕМІУМ ОІЛ" (далі - позивач) звернулося в суд з позовом до Львівської митниці (далі - відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2026/000490/2 від 27.03.2026.

В обгрунтування позову зазначає, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/ або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. Жодних розбіжностей між зазначеними у Фактурі експортній та Прайс-листі Продавця цінами на оцінюваний товар немає. Сама по собі відсутність у платіжній інструкції посилання на інші документи, окрім договору, не є підставою для висновку щодо недостовірності наданої Позивачем інформації про митну вартість товару. З наданого Відповідачем повідомлення про надання додаткових документів неможливо встановити, недоліки яких саме з наданих Позивачем документів не дозволили погодитися із заявленою ним митною вартістю, та яким чином ці недоліки можливо усунути. Відтак, спотвореним було право Позивача на отримання вичерпної інформації щодо додаткових документів, надання яких забезпечило б митне оформлення товару за визначеною у декларації вартістю. У рішенні зазначено лише дату та номер митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, без жодних пояснень щодо зроблених коригувань згідно наведеної декларації, що не дає підстав вважати таке рішення обґрунтованим та мотивованим у контексті норм ч. 2 ст. 55 МК України.
Відповідач у відзиві вказав, що до митного оформлення декларантом не було надано належних доказів оплати спірної партії товарів, що унеможливило визнати заявлений декларантом рівень митної вартості. Посадові особи Львівської митниці при здійсненні контролю митної вартості імпортованого позивачем товару діяли в межах повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема ч.2 ст. 53 МК України. Витребування додаткових документів у позивача було обумовлене необхідністю оцінки наявних ризиків щодо можливого заниження митої вартості. Обов`язок доведення ціни товару лежить на декларанті, і саме декларант має довести, що ним правильно здійснено розрахунки митної вартості, в т.ч. обрано метод визначення митної вартості товарів. Натомість митний орган має довести обґрунтованість сумнівів.

Ухвалою суду від 19.05.2026 року відкрито спрощене позовне провадження у даній адміністративній справі.

Дослідивши докази, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Для митного оформлення товару позивач подав відповідачу електронну митну декларацію №26UA209190007453U2, відповідно до якої було заявлено до митного оформлення імпортний товар з найменуванням, описом та характеристикою, зазначених у графі 31 митної декларації. 
Одночасно, декларантом до митного контролю, разом з митною декларацією було надано окремі документи.
За наслідками опрацювання наданих документів Львівська митниця надіслала повідомлення з вимогою надати додаткові документи.
У свою чергу, позивач просив визнати та погодити митну вартість на основі поданих документів, а також на вимогу надав витребувані документи.
За результатами розгляду поданих документів Львівська митниця відмовила у митному оформленні товарів за заявленою митною вартістю у зв`язку з прийняттям рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2026/000490/2 від 27.03.2026. 
У рішенні зазначено наступні порушення:
- Одним із основних документів, що підтверджують митну вартість товару відповідно до вимог ч.2 ст.53 МКУ є зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності, та транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару. Поставка товару здійснювалась на підставі Договору № 01/01/2025 від 27.01.2025, що укладений між «DR» Sp.zo.o. (Продавець) та ТОВ «ЛС ПРЕМІУМ ОІЛ» (Покупець) (надалі – Договір ЗЕД). Відповідно до п.2.1. Договору ЗЕД, якість товару відповідає технічним умовам підприємства – виробника. У поданому до митного оформлення листі «DR» Sp.zo.o. до ТОВ «ЛС ПРЕМІУМ ОІЛ» від 11.06.2025 №б/н подано ціни товарів, які відрізняються для однакових найменувань та є меншими для продуктів другого ґатунку («II gatunek»). Таким чином, вказування ґатунку товарів напряму впливає на їх вартість;
- У поданих до митного оформлення фактурі - проформі №4/EXP/03/26/FV від 26.03.2026 та рахунку фактурі №1/EXP/03/26/PF від 04.03.2026 усі товари описані як другого ґатунку. Разом з тим, згадані у Договорі ЗЕД технічні умови, які дозволили б встановити приналежність оцінюваних товарів до певного ґатунку, до митного оформлення не надано;
- Експортна фактура №4/EXP/03/26/FV від 26.03.2026 містить у розділі Lista dokumentow zaliczkowych відомості про документ №1/EXP/03/26/PF від 04.03.2026, виданий на суму 24479, 80 євро. До митного оформлення такий документ не подавався. Натомість, було подано Фактуру - проформу №1/EXP/03/26/PF від 04.03.2026 на суму 24479, 80 євро;
- Одними із основних документів, що підтверджують митну вартість товарів, є банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару (п. 4 ч.2 ст. 53 Кодексу). Відповідно до п.4.3. Договору ЗЕД, оплата товару покупцем проводиться на умовах 100% передоплати. Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про валюту і валютні операції», порядок проведення переказу валютних цінностей визначається Національним банком України. Згідно з нормами Закону України від 21 червня 2018 року №2473-VIII «Про валюту і валютні операції», Положення про здійснення операцій із валютними цінностями, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 №2, для здійснення платіжної операції з переказу іноземної валюти використовується платіжна інструкція в іноземній валюті, реквізити якої передбачені Положенням про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 №216 (далі – Положення №216). Відповідно до пункту 14 Положення №216 платіжна інструкція в іноземній валюті або банківських металах, оформлена ініціатором в електронній або паперовій формі, повинна містити обов`язкові реквізити, зокрема, призначення платежу. Пунктом 15 Положення №216 визначено, що платник заповнює реквізит «Призначення платежу» платіжної інструкції в іноземній валюті або банківських металах таким чином, щоб подавати повну інформацію про платіжну операцію та документи, на підставі яких вона здійснюється. Повну інформацію забезпечує платник з урахуванням вимог законодавства України. Відповідно до п. 14 Положення, платіжна інструкція в іноземній валюті або банківських металах, оформлена ініціатором в електронній або паперовій формі, повинна містити, серед інших, такий обов`язковий реквізит як підпис(и) [власноручний(і)/електронний(і)] відповідальної(их) особи(іб) платника, яка(і) відповідно до законодавства України має(ють) право розпоряджатися рахунком, або код автентифікації. Пунктом 4.1. Договору ЗЕД передбачено, що орієнтовна вартість товару за договором складає 500 000 євро. Для підтвердження ціни, що фактично сплачена за оцінюваний товар, декларантом надано платіжну інструкцію в іноземній валюті №17 від 13.03.2026, що видана на суму 24479,80 євро. При цьому, така платіжна інструкція в іноземній валюті не може бути взята в якості банківського платіжного документа, що стосується товару та підтверджує факт оплати, оскільки в графі 70 такої міститься посилання лише на Договір ЗЕД, що не дає можливості співставити оплату з партією оцінюваного товару, а також на такій платіжній інструкції в іноземній валюті відсутній реквізит, передбачений п.14 Положення;
- До митного оформлення надано Договір на транспортне перевезення вантажів автомобільним транспортом у внутрішньому та міжнародному сполучені №СХЗ15 від 20.12.2023, що укладений між ФОП ОСОБА_1 (Перевізник) та ТОВ «ЛС Преміум Оіл» (Замовник) (надалі – Договір ТЕО). Відповідно до п.1.1. Договору ТЕО, Замовник доручає, а Перевізник бере на себе зобов`язання надавати замовнику послуги з перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному і внутрішньо українському сполученні відповідно до узгоджених сторонами заявок на перевезення вантажу, а замовник зобов`язується сплачувати перевізнику встановлену за перевезення плату. Пункт 1.2. Договору ТЕО визначає, що всі істотні умови договору визначаються сторонами в заявці на перевезення вантажу. Поданий рахунок №055 від 26.03.2026 виданий згідно договору №СХЗ15 від 20.12.2023 та заявки №25.03.2026 від 25.03.2026. Проте, відповідна заявка до митного оформлення подана не була;
- Відповідно до п.3.2. Договору ТЕО, оплата наданих за цим Договором послуг здійснюється Замовником у національній валюті України шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Перевізника протягом трьох банківських днів з моменту отримання товарно-транспортної накладної з відміткою вантажоодержувача про отримання вантажу та/або акта виконаних робіт (наданих послуг), якщо інше Сторонами не передбачено у Заявці. При цьому, як зазначалось, така заявка подана не була. З огляду на те, що немає конкретики у визначенні умов оплати, у митного органу відсутня можливість здійснити контроль правильності визначення складової митного вартості товару, шляхом перевірки вартості транспортних послуг, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, оскільки на момент митного оформлення оплата за відповідні послуги вже могла бути здійснена. Разом з тим, документів про оплату за надані послуги до митного оформлення надано не було.
Львівською митницею було відмовлено у митному оформленні задекларованого товару, у зв`язку з чим оформлено Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209190/2026/000097.

Змістом спірних правовідносин є відповідність рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2026/000490/2 від 27.03.2026 критеріям правомірності, передбачених ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України від 6 липня 2005 року № 2747-IV, з наступними змінами та доповненнями (далі - КАС України).

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 49 Митного кодексу України від 13 березня 2012 року № 4495-VI, з наступними змінами та доповненнями (далі - МК України) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Частиною другою статті 52 МК України передбачено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право: надавати митному органу (за наявності) додаткові відомості у разі потреби уточнення інформації.
Частиною першою статті 53 МК України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Відповідно до частини другої статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Частина третя статті 53 МК України визначає, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Як передбачено ч.5 цієї статті, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний: здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Частиною п`ятою статті 54 МК України передбачено, що митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.
Як передбачено ч.1 ст.57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:
1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);
2) другорядні:
а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;
б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;
в) на основі віднімання вартості;
г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);
ґ) резервний. 
Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Як передбачено ч.3 ст.57 МК України, кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів.
Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні (частина друга статті 58 МК України).
У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу (частина третя статті 58 МК України).
Згідно положень ч.1 ст.64 МК України, у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).
Частиною другою статті 64 МК України передбачено, що митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.
Наведені норми у своїй сукупності дозволяють прийти до таких висновків:
- основним методом визначення митної вартості товарів є метод - за ціною договору;
- обов`язок доведення митної ціни товару лежить на позивачу. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи. (п.51 постанови Верховного Суду від 23 грудня 2021 року справа № 200/6508/20-а);
- повноваження митного органу при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів обмежуються перевіркою числового значення заявленої митної вартості;
- наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів (п.52 постанови Верховного Суду від 23 грудня 2021 року справа № 200/6508/20-а);
- сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (п.53 постанови Верховного Суду від 23 грудня 2021 року справа № 200/6508/20-а);
- митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності (п.54 постанови Верховного Суду від 23 грудня 2021 року справа № 200/6508/20-а), що відповідає принципу “належного урядування”;
- необхідність витребування додаткових документів передусім є способом упевнитися у тому, що декларант правильно визначив митну вартість, та буде переслідувати легітимну мету;
- застосування чи не застосування інших методів визначення митної вартості має бути обґрунтованим.
При цьому, етапи формування та перевірки митної вартості умовно можна розділити на такі:
- визначення митної вартості декларантом;
- перевірка визначеної митної вартості митним органом, яка включає:
наявність обґрунтованих сумнівів;
надіслання вимоги, задля усунення таких сумнівів та упевнення у тому, що декларант правильно визначив митну вартість;
обґрунтування обраного методу визначення митної вартості.

Щодо визначення митної вартості за основним методом та наявності у органу митної служби обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
У підтвердження застосування основного методу до митної декларації позивачем надавались: Договір № 01/01/2025 від 27.01.2025 з польською компанією «DR» Sp.zo.o., Фактура проформа експортна (Faktura ProForma Exportowa) № 1/EXP/03/26/PF від 04.03.2026, Фактура експортна (Faktura Exportowa) №4/EXP/03/26/FV від 26.03.2026, Специфікація до фактури ( Specyfiacia do faktury) б/н від 26.03.2026, Прейскурант (прайс-лист) польської компанії «DR» Sp.zo.o. від 11.06.2025, Зовнішнє видання (Wydanie zewnetrzne) №4/EXP/03/26/WZ від 26.03.2026, Міжнародна автотранспортна накладна (CMR) №02/26/03/2025 від 26.03.2026, Сертифікат з перевезення (походження) товару EUR.1 PL/MF/AW 0577099 від 26.03.2026, Платіжна інструкція в іноземній валюті № 17 від 13.03.2026, Договір на транспортне перевезення вантажів автомобільним транспортом у внутрішньому та міжнародному сполученні № СХЗ 15 від 20.12.2023, Рахунок на транспортні послуги № 055 від 26.03.2026, Перепустка № 121082 від 27.03.2026, Договір про надання послуг митного брокера № 18/04/8 від 08.04.2025, Копія митної декларації країни відправлення 26PL4020100010GOB1 від 26.03.2026.
Суд зазначає, що перелік поданих позивачем документів відповідає переліку документів, передбачених ст.53 МК України та підтверджує числові значення заявленої митної вартості у згаданих митних деклараціях.
Більше того, з урахуванням ч.5 ст.53 МК України, відповідач був позбавлений права вимагати від позивача будь-які інші документи, відмінні від тих, які зазначенні у ст.53 МК України.

Щодо зобов`язання митного органу зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Зміст частини 3 статті 53 МК України вказує на те, що письмова вимога надсилається за умови наявності розбіжності у поданих документах, наявності ознаки підробки або відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Як було встановлено судом вище законодавчо визначених умов для надіслання вимоги у відповідача не було, оскільки подані позивачем документи до митних декларацій у своїй сукупності підтверджували числові значення задекларованої митної вартості. 
Разом з тим, наведений порядок є способом упевнитися у тому, що декларант правильно визначив митну вартість, що і є легітимною метою. 
В цьому контексті слід також зазначити і про те, що орган митної служби у вимозі повинен конкретизувати документи, надання яких може усунути сумніви достовірності відомостей, які зазначені у первинно поданих документах.
Такий підхід буде відповідати принципу «належного урядування». 
Деталізуючи наведений висновок, суд звертає увагу, що у п.70 рішення Європейського Суду з прав людини від 20.01.2012 року у справі «Рисовський проти України» зазначено: «Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), п. 119).».
Застосовуючи даний принцип до спірних правовідносин, суд уважає, що надіслання письмових вимог, які містять загальний перелік документів, передбачений ч.3 ст.53 МК України, без конкретизації тих, які можуть усунути сумніви, буде порушувати такі складові принципу «належного урядування» як послідовність, ясність дій митного органу та юридичну визначеність у спірних правовідносинах.
Дана обставина є самостійною підставою для визнання спірного рішення протиправним, оскільки є порушенням процедури його прийняття.

При цьому, судом уважаються необґрунтованими мотиви відповідача викладені у спірному рішенні, щодо не підтвердження числових значень складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, з урахуванням такого.
Щодо першого порушення.
Між позивачем (покупець) та «ДР» СП. з о. о. (продавець) було укладено договір №01/01/2025 від 27.01.2025 року, відповідно до якого продавець передає у власність покупця, а покупець приймає і оплачує товар – будівельні матеріали. Ціна кількість, асортимент товару, а також інші значимі умови, не обумовлені в договорі, вказуються у відповідних рахунках-фактурах і/або додатках (специфікаціях) до договору.
Пунктом 4.2 договору передбачено, що оплата за товар кожної партії проводиться покупцем згідно з рахунками продавця за безготівковим розрахунком в Євро із зазначенням номеру та дати договору в полі «Призначення платежу» платіжного документа. 
Згідно із п.4.3 договору оплата товару покупцем проводиться на умовах 100% передоплати.
У даному випадку з матеріалів справи та пояснень позивача вбачається, що відповідно до замовлення покупця товару продавець сформував Фактуру-проформу експортну (Faktura ProForma Exportowa) № 1/EXP/03/26/PF від 04.03.2026 на загальну суму 24 479,80 Євро. 
У подальшому на дату здійснення відвантаження товару продавець сформував Фактуру експортну (Faktura Exportowa) №4/EXP/03/26/FV від 26.03.2026 на загальну суму 24 479,80 Євро.
Суд звертає увагу, що Фактура експортна (Faktura Exportowa) №4/EXP/03/26/FV від 26.03.2026 у розумінні ст.53 МК України є документом, що підтверджує ціну продажу товару, як складової частини його митної вартості.
Відтак, позивач при митному оформленні оцінюваного товару зазначив його митну вартість у сумі 24 479,80 Євро, яка зазначена у згаданій Фактурі.
При цьому, суд зазначає, що у Фактурі експортній (Faktura Exportowa) №4/EXP/03/26/FV від 26.03.2026 зазначено перелік товару, його кількість та загальну вартість у розмірі 24 479,80 Євро, а також зазначено про здійснення позивачем попередньої оплати товару у вказаній сумі, що узгоджується із Фактурою проформою експортною (Faktura ProForma Exportowa) №1/EXP/03/26/PF від 04.03.2026.
Окрім того, до митного оформлення оцінюваного товару позивачем була надана Специфікація до Фактури експортної №4/EXP/03/26/FV від 26.03.2026, в якій теж зазначена ціна імпортованого товару у сумі 24 479,80 Євро.
Відтак, з наданих позивачем до митного оформлення документів контролюючий орган був взмозі перевірити заявлену митну вартість товару.
Щодо другого порушення.
Суд звертає увагу, що ч.2 ст.53 МК України містить вичерпний перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів.
Серед вказаного переліку відсутня необхідність надавати контролюючому органу будь-які технічні умови.
Відтак, такі твердження відповідача не беруться судом до уваги.
Більше того, як уже згадувалось, надані позивачем відповідачу документи у повній мірі підтверджують заявлену митну вартість товару.
Щодо третього порушення.
Документ за № 1/EXP/03/26/PF від 04.03.2026 – це реквізити Фактури проформи №1/EXP/03/26/PF від 04.03.2026, яка була надана до митного оформлення товару, про що самим митним органом було зазначено в оскаржуваному рішенні.
Щодо четвертого порушення.
У поданій до митного оформлення платіжній інструкції в іноземній валюті вказана сума, яка відповідає вартості імпортованого позивачем товару. Така платіжна інструкція датована 13.03.2026, що відповідає даним Фактури експортної щодо здійсненої попередньої оплати за товар. 
При цьому, суд звертає увагу, що сама по собі відсутність у платіжній інструкції посилання на інші документи, окрім договору, не є підставою для висновку щодо недостовірності наданої позивачем інформації про митну вартість товару.
Як наслідок, зазначене порушення, на переконання суду, носить формальний характер та не може бути покладене в основу даного судового рішення.
Щодо п`ятого порушення.
Суд звертає увагу, що ч.2 ст.53 МК України містить вичерпний перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів.
Серед вказаного переліку відсутня необхідність надавати контролюючому органу будь-які заявки на перевезення.
Відтак, такі твердження відповідача не беруться судом до уваги.
Щодо шостого порушення.
Вказане порушення спростовується із тих самих підстав, що й попереднє порушення.
Окрім того, між позивачем (замовник) та ФОП ОСОБА_1 (перевізник) було укладено договір на транспортне перевезення вантажів автомобільним транспортом у внутрішньому та міжнародному сполученні №СХЗ 15 від 20.12.2023 року. 
При цьому, в матеріалах справи наявні заявка на перевезення вантажів від 25.03.2026 року, рахунок №055 від 26.03.2026 року, акт №055 від 27.03.2026 року, платіжна інструкція від 07.04.2026 року, які також надавались відповідачу, про оплату позивачем ФОП ОСОБА_1 40000 грн. 00 коп. за надані послуги з перевезення вантажу за маршрутом Malopolski (Польща) – м/п Краківець – м.Яворів (Львівська область).
Висновуючи викладене, суд уважає, що митний орган, маючи всі необхідні та визначені чинним законодавством документи, при перевірці відповідності митної вартості визначеної декларантом у митній декларації поза межами повноважень наданими законодавством, аналізував обставини виконання контракту та надавав перевагу числовим показникам та змісту одного документу без порівняння з числовими показниками та змістом інших документів, які у своїй сукупності підтверджували митну вартість. 

Щодо застосування чи не застосування інших методів визначення митної вартості має бути обґрунтованим. 
У відповідності до положень ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, у постанові від 08.02.2019 року у справі №825/648/17 Верховний Суд зазначив наступне: «… рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися виключно на інформації ЄАІС ДФС України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин при здійсненні ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено. Також слід врахувати, що в ЄАІС ДФС України відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень з питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню.
Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Між тим, як вбачається з рішення про коригування митної вартості товарів від 28.03.2017 №UA102150/2017/00017, у ньому зазначено лише дату та номер митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, що не дає підстав вважати таке рішення обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України.
Так, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.».
Застосовуючи наведений висновок до спірних правовідносин, суд зазначає, що спірні рішення не містять жодних пояснень щодо зроблених контролюючим органом коригувань на обсяги партій ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов, тощо.
Також, у цьому контексті, суд погоджується з аргументом позивача, що відповідачем у порушення п.2 ч.3 ст.64 МК України, згідно якого митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей, оскільки відповідачем при визначенні митної вартості відповідного товару обрано значно вищу митну вартість, ніж мінімальну, що була наявна у відповідача.
Крім того, обрання такої вартості не було жодним чином обґрунтовано.
Такі обставини також вказують на необґрунтованість спірних рішень при визначенні митної вартості за методом 2 ґ.

Підсумовуючи викладене, суд уважає, що під час розгляду справи встановлено невідповідність спірного рішення критеріям правомірності передбачених п.1 та п.3 ч.2 ст.2 КАС України. 
Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку про обгрунтованість та підставність позовних вимог.

Що стосується судового збору, то, у відповідності до вимог ч.2 ст.139 КАС України, такий підлягає стягненню на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд, –

в и р і ш и в :

Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів №UA209000/2026/000490/2 від 27.03.2026.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці (адреса: м.Львів, вул.Костюшка Т., буд.1, код ЄДРПОУ 43971343) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛС ПРЕМІУМ ОІЛ" (адреса: Львівська область, м.Яворів, вул.Левада, 110, код ЄДРПОУ 44523251) судовий збір, сплачений за подання цього позову у розмірі 3276 (три тисячі двісті сімдесят шість) грн. 25 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський оружний адміністративний суд, а у разі реєстрації офіційної електронної адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя	Мартинюк Віталій Ярославович