ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"27" травня 2026 р. Справа № 925/64/26

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Горбасенка П.В.
суддів: Мальченко А.О. 
Сковородіної О.М. 

за участю секретаря судового засідання Байдрелової М.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Автошини-Прозоро»
на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 16.03.2026 у справі № 925/64/26 (суддя Гладун А.І.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Автошини-Прозоро» 
до Виконавчого комітету Смілянської міської ради
про стягнення 73 465, 92 грн

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 27.05.2026

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Автошини-Прозоро» (далі - позивач / ТОВ «Автошини-Прозоро») звернулося до Господарського суду Черкаської області із позовною заявою до Виконавчого комітету Смілянської міської ради (далі - відповідач) про стягнення 73 465, 92 грн, з яких: 69 062, 40 грн боргу за надані послуги з ремонту та технічного обслуговування службових автомобілів на підставі договору № 100 від 04.08.2025, 3 636, 66 грн пені, 351, 93 грн 3 % річних, 414, 93 грн інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 12.11.2025 по 12.01.2026.
Господарський суд Черкаської області ухвалою від 20.01.2026 прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі № 925/64/26, постановив справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначив судовий розгляд справи.
Господарський суд Черкаської області рішенням від 26.02.2026 у справі № 925/64/26 позов задовольнив частково, стягнув з Виконавчого комітету Смілянської міської ради на користь ТОВ «Автошини-Прозоро» 57 552, 00 грн боргу, у решті позову відмовив.
04.03.2026 через систему «Електронний суд» до Господарського суду Черкаської області позивач подав заяву про ухвалення додаткового рішення суду, у якій просив стягнути з відповідача на користь ТОВ «Автошини-Прозоро» 34 113, 75 грн понесених судових витрат на професійну правничу допомогу.
Обґрунтовуючи означену заяву, позивач посилався на те, що:
- під час подання позову в останньому заявлено попередній розрахунок понесених витрат на правничу допомогу та вимогу про розподіл судових витрат, зокрема й витрат на професійну правничу допомогу, пов`язану із розглядом справи, а також у порядку ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що докази витрат на правничу допомогу адвоката будуть надані протягом 5 днів з моменту ухвалення відповідного рішення по цій справі;
- 27.02.2026 на підтвердження реального, своєчасного та в повному обсязі надання правової допомоги адвоката за відповідним договором ТОВ «Автошини-Прозоро» та Адвокатське об`єднання «Альва Прайвесі» підписали акт здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг);
- оскільки рішенням Господарського суду Черкаської області від 26.02.2026 не було вирішено питання щодо розподілу судових витрат у повному обсязі, а саме не розподілено витрати ТОВ «Автошини-Прозоро» на правничу допомогу адвоката, - постала необхідність у поданні заяви про ухвалення додаткового рішення.
06.03.2026 через систему «Електронний суд» до Господарського суду Черкаської області відповідач подав клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, у якому просив відмовити у задоволенні заяви позивача про стягнення з Виконавчого комітету Смілянської міської ради понесених ТОВ «Автошини-Прозоро» витрат на професійну правничу допомогу, проте, у разі часткового задоволення такої заяви, - зменшити заявлений розмір витрат до мінімального можливого розміру.
В обґрунтування клопотання відповідач вказав, що заявлена позивачем сума витрат на правничу допомогу у розмірі 34 113, 75 грн становить близько 59 % від ціни позову та не є пропорційною до предмета спору, надмірною для органу місцевого самоврядування, який за матеріалами справи діяв у спосіб, передбачений договором № 100 від 04.08.2025, та добросовісно вимагав цього від позивача у справі. Виконавчий комітет Смілянської міської ради зауважив, що саме поведінка ТОВ «Автошини-Прозоро», а саме ігнорування та порушення істотних умов договору, призвела до його розірвання та унеможливила здійснення видатків і проведення платежу за таким договором у встановленому бюджетним законодавством порядку.
06.03.2026 через систему «Електронний суд» до Господарського суду Черкаської області відповідач подав заперечення, у яких просив покласти понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу на ТОВ «Автошини-Прозоро», оскільки причиною виникнення спору є неналежне виконання позивачем зобов`язань за договором № 100 від 04.08.2025 щодо строку виконання робіт за наслідками розірвання договору. 
Господарський суд Черкаської області ухвалою від 16.03.2026 у справі № 925/64/26 відмовив у заяві позивача - ТОВ «Автошини-Прозоро» про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу.
Суд першої інстанції свою ухвалу мотивував тим, що доказів на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивач разом з позовом не подав, однак такі докази були долучені ТОВ «Автошини-Прозоро» до матеріалів справи 04.03.2026 разом із заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
В розрізі наведеного Господарський суд Черкаської області зауважив, що такі докази, як, зокрема, договір про надання правової допомоги № 3/4 від 03.04.2025, додаток № 7/1 від 07.01.2026 до договору про надання правової допомоги № 3/4 від 03.04.2025, платіжні інструкції від 08.01.2026 на суму 29 000, 00 грн, копія свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю Шапошніковим І.Б. були у позивача упродовж всього розгляду справи.
Відтак, з огляду на необґрунтування ТОВ «Автошини-Прозоро» поважності причин неможливості подання таких доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу адвоката до закінчення розгляду справи, місцевий господарський суд дійшов висновку про відмову в ухваленні додаткового рішення про розподіл судових витрат.
Не погодившись з прийнятою ухвалою суду, ТОВ «Автошини-Прозоро» (далі - скаржник) звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Черкаської області від 16.03.2026 у справі № 925/64/26 та ухвалити нове додаткове рішення, яким стягнути з Виконавчого комітету Смілянської міської ради на користь скаржника витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 34 113, 75 грн.
В обґрунтування доводів та вимог апеляційної скарги ТОВ «Автошини-Прозоро» посилається на те, що суд першої інстанції:
- дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для ухвалення додаткового рішення, позаяк: у позовній заяві було зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, та зроблено заяву про те, що відповідні докази будуть подані після ухвалення рішення; заяву про ухвалення додаткового рішення разом з усіма доказами (договір, додатки, платіжні інструкції, акт, детальний опис робіт) було подано 03.03.2026, тобто в межах п`ятиденного строку, встановленого ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України;
- не врахував тієї обставини, що акт здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) складено 27.02.2026, тобто після ухвалення рішення судом, що унеможливлювало його подання до закінчення судових дебатів;
- безпідставно залишив поза увагою належні докази понесених витрат, а саме: договір про надання правової допомоги № 3/4 від 03.04.2025, додаток № 7/1 від 07.01.2026 до договору про надання правової допомоги № 3/4 від 03.04.2025, платіжні інструкції від 08.01.2026 на суму 29 000, 00 грн, від 28.02.2026 на суми 4 250, 00 грн та 4 250, 00 грн, акт здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) від 27.02.2026 на загальну суму 37 500, 00 грн та детальний опис робіт (наданих послуг);
- неправильно застосував норми процесуального права, оскільки, відмовляючи в ухваленні додаткового рішення, фактично проігнорував приписи ст. 129, 244 Господарського процесуального кодексу України і, відповідно, позбавив позивача права на компенсацію понесених судових витрат, що суперечить принципу їх відшкодування.
Отже, беручи до уваги правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в ухвалі від 21.07.2025 у справі № 909/399/24, скаржник наголошує на наявності ґрунтовних підстав для задоволення його апеляційної скарги та, відповідно, скасування ухвали Господарського суду Черкаської області від 16.03.2026 у справі № 925/64/26.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.03.2026 апеляційну скаргу ТОВ «Автошини-Прозоро» передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Горбасенка П.В., суддів Мальченко А.О., Сковородіної О.М.
Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 31.03.2026 відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Автошини-Прозоро» на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 16.03.2026 у справі № 925/64/26, призначив апеляційну скаргу до розгляду на 06.05.2026, витребував з Господарського суду Черкаської області матеріали цієї справи та встановив Виконавчому комітету Смілянської міської ради строк для подання до суду у письмовій формі відзиву на апеляційну скаргу.
06.04.2026 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 925/64/26.
13.04.2026, в межах встановленого Північним апеляційним господарським судом строку, від Виконавчого комітету Смілянської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому останній просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ТОВ «Автошини-Прозоро», а ухвалу Господарського суду Черкаської області від 16.03.2026 у справі № 925/64/26 залишити без змін.
Так, мотивуючи свою позицію, відповідач наголошує на тому, що Господарський суд Черкаської області обґрунтовано виходив з того, що позивач не дотримався встановленого процесуального порядку заявлення та підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, зокрема, не подав наявні у нього докази у строки, встановлені процесуальним законом, тоді як доводи скаржника про те, що акт приймання-передачі наданих послуг був складений після ухвалення рішення суду, не спростовують наведених висновків, та не звільняють сторону від обов`язку дотримання визначеного процесуальним законом порядку.
В контексті зазначеного Виконавчий комітет Смілянської міської ради зауважив, що обставини, на які посилається позивач як на підтвердження понесення витрат (укладення договору від 03.04.2025, додатку до договору від 07.01.2026, здійснення оплати 08.01.2026), мали місце задовго до розгляду справи по суті та були відомі позивачу ще до першого судового засідання. При цьому, за доводами відповідача, розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 37 500, 00 грн був визначений ТОВ «Автошини-Прозоро» ще до звернення до суду з позовною заявою та в подальшому заявлений ним у такому ж розмірі у заяві про ухвалення додаткового рішення, що свідчить про відсутність об`єктивних перешкод для своєчасного подання відповідних доказів і заявлення вимоги про розподіл судових витрат у встановленому законом порядку, що обґрунтовано враховано судом першої інстанції.
Окремо відповідач зазначив, що посилання скаржника на ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 21.07.2025 у справі № 909/399/24 не спростовує висновків місцевого господарського суду, адже зазначена ухвала стосувалася оцінки обставин конкретної справи виключно в межах вирішення питання про передачу її на розгляд Великої Палати Верховного Суду та не містить правового висновку, який би змінював або скасовував раніше сформовані правові підходи щодо застосування ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.
Відтак, посилаючись на те, що наведена вище процесуальна поведінка позивача свідчить про недотримання встановленого законом порядку та покладає на нього ризик настання наслідків, передбачених абз. 3 ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, Виконавчий комітет Смілянської міської ради стверджує, що Господарський суд Черкаської області дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.
Також 13.04.2026 до Північного апеляційного господарського суду, через підсистему «Електронний суд», Виконавчий комітет Смілянської міської ради надіслав заперечення на заяву ТОВ «Автошини-Прозоро» про стягнення витрат на правничу допомогу та клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, доводи яких є ідентичними викладеним у аналогічних заявах, що були подані відповідачем до суду першої інстанції, про які, зі свого боку, вже було зазначено апеляційним господарським судом раніше.
Зважаючи на те, що суддя Сковородіна О.М. з 02.05.2026 по 10.05.2026 перебувала у відрядженні, судове засідання 06.05.2026 не відбулось.
Після повернення судді Сковородіної О.М. з відрядження та головуючого судді Горбасенка П.В., який також перебував у відрядженні з 08.05.2026 по 18.05.2026, Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 19.05.2026 призначив апеляційну скаргу у справі № 925/64/26 до розгляду на 27.05.2026.
27.05.2026 до Північного апеляційного господарського суду, через підсистему «Електронний суд», надійшла заява Виконавчого комітету Смілянської міської ради про проведення засідання за відсутності учасника справи, згідно якої останній просив суд здійснювати розгляд апеляційної скарги у судовому засіданні 27.05.2026 без участі його представника.
У судове засідання 27.05.2026 ані представник позивача, ані представник відповідача не з`явилися, тоді як про день, час та місце судового розгляду ТОВ «Автошини-Прозоро» та Виконавчий комітет Смілянської міської ради були повідомлені належним чином, про що свідчать як подана через підсистему «Електронний суд» заява відповідача про розгляд справи без участі його представника, так і наявні в матеріалах означеної справи довідки про доставку електронного документа, зокрема ухвали Північного апеляційного господарського суду від 19.05.2026 у справі № 925/64/26, до електронних кабінетів скаржника та відповідача.
Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. 
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. 
За змістом ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Суд апеляційної інстанції, з метою дотримання прав сторін на судовий розгляд справи упродовж розумного строку, гарантованих п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховуючи те, що явка представників сторін обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком учасника справи, зважаючи на відсутність обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників позивача та відповідача, які, зі свого боку, належним чином повідомлені про судовий розгляд справи в апеляційному порядку.
Дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає таке.
Предметом апеляційного перегляду є ухвала місцевого господарського суду про відмову у задоволенні заяви ТОВ «Автошини-Прозоро» про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу.
Так, однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;
3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).
Відповідно до ч. 1-3 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Питання розподілу між сторонами судових витрат суд вирішує під час ухвалення рішення суду і зазначає про це в резолютивній частині (п. 5 ч. 1 ст. 237, п. 2 ч. 5 ст. 238 ГПК України).
Водночас норми ч. 1 ст. 221 ГПК України передбачають, що якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Така норма кореспондується з ч. 8 ст. 129 ГПК України, яка визначає, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
У постанові від 10.01.2024 у справі № 285/5547/21, в аспекті ч. 1 ст. 246 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), яка аналогічна змісту ч. 1 ст. 221 ГПК України (ці норми однаково регулюють порядок подання доказів розміру понесених судових витрат, зокрема, в разі пропуску встановленого строку (до закінчення судових дебатів у справі), Верховний Суд з урахуванням принципу розумності, зауважив, що у випадку якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин неподання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі; у разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат.
У контексті наведеного в постанові від 10.01.2024 у справі № 285/5547/21 Верховний Суд, врахувавши, що рішення суду першої інстанції було ухвалене 27.12.2022, при цьому позивач звернувся із заявою про стягнення витрат на правничу допомогу, до якої додав докази про їх понесення протягом п`яти днів після його ухвалення (03.01.2023), які (докази) були датовані за період із 09.12.2021 по 03.08.2022, тобто до моменту ухвалення рішення місцевого господарського суду, вважав, що суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про відмову у задоволенні заяви представника про стягнення витрат на правову допомогу, оскільки зміст заяви не містить обґрунтування поважних причин неподання ним доказів, що підтверджують розмір судових витрат до закінчення судових дебатів у справі.
Поряд з тим вказівку в ч. 8 ст. 129 та ст. 221 ГПК України на судові дебати, до закінчення яких сторона може заявити суду прохання (вимоги, заяву, клопотання) про розподіл судових витрат на правничу допомогу та надання доказів на підтвердження їх розміру після ухвалення рішення у справі, потрібно розуміти не як єдино можливу стадію розгляду справи по суті, на якій дозволяється повідомити суд про такі обставини. Судові дебати є останнім етапом перед ухваленням судового рішення за наслідками розгляду справи - для того щоб сторона могла заявити про необхідність подати докази на підтвердження розміру понесених витрат, які підлягають розподілу за наслідками розгляду справи.
Наведені міркування пов`язані з тим, що процедура розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження має особливості, зумовлені насамперед завданнями і повноваженнями суду. На відміну від розгляду справи в порядку загального провадження, судове засідання в яких передбачає стадію судових дебатів, - розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін у порядку спрощеного позовного провадження, за змістом ст. 252 ГПК України (особливості розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження), проведення судових дебатів не передбачає.
Тому, з огляду на визначену процесуальними нормами закону процедуру розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, положення ч. 8 ст. 129, ч. 1 ст. 221 ГПК України треба розуміти так, що сторона має заявити суду першої інстанції (у разі розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін) про неможливість з поважних причин подати докази, які підтверджують розмір судових витрат та про надання таких доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, до стадії ухвалення судового рішення за наслідками розгляду справи. 
Як випливає з матеріалів справи № 925/64/26:
1) у позовній заяві позивач зазначив, що орієнтовні витрати на правничу (правову) допомогу адвоката за розгляд справи в суді першої інстанції складають 29 000, 00 грн - 41 750, 00 грн;
2) на підтвердження понесення вказаних витрат до заяви про ухвалення додаткового рішення позивач додав копії договору про надання правової допомоги № 3/4 від 03.04.2025, додатку № 7/1 від 07.01.2026 до договору про надання правової допомоги № 3/4 від 03.04.2025, платіжної інструкції від 08.01.2026 на суму 29 000, 00 грн, свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю № 3284/10 від 19.04.2007. 
Водночас рішення у справі № 925/64/26 було ухвалено місцевим господарським судом 26.02.2026.
Вказані обставини свідчать про те, що, зазначивши у позові попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу, ТОВ «Автошини-Прозоро» подало докази на підтвердження цих витрат разом із заявою про ухвалення додаткового рішення, тобто після стадії ухвалення судового рішення та, відповідно, після ухвалення судом рішення по суті позовних вимог.
При цьому, подаючи відповідні докази разом із заявою про ухвалення додаткового рішення (після ухвалення рішення по суті спору), ТОВ «Автошини-Прозоро» як заявник не обґрунтувало поважність причин неподання (неможливості подання) таких доказів до закінчення стадії ухвалення судового рішення, зокрема в аспекті того, що ці докази датовані до ухвалення судом рішення по суті спору (26.02.2026), тобто існували та могли бути подані заявником до суду до закінчення стадії ухвалення судового рішення за наслідками розгляду справи.
У постанові від 10.12.2025 у справі № 756/11475/13-ц, врахувавши, що:
- скаржниця до закінчення судових дебатів у справі та на час ухвалення судового рішення могла надати додані до заяви про ухвалення додаткового рішення договір про надання правничої допомоги, додаткову угоду до вказаного договору, згідно з якою сторони погодили 10 000, 00 грн як гонорар адвоката скаржниці, та додаткову угоду до вказаного договору, згідно з якою його сторони погодили 15 000, 00 грн як такий гонорар. Згідно з датами зазначених документів вони були виготовлені ще за два місяці до постановлення ухвали апеляційним судом. Тому не було жодних перешкод подати їхні копії до суду до закінчення судових дебатів;
- інші докази, які скаржниця додала до заяви про ухвалення додаткового рішення (акт приймання-передачі наданої правничої допомоги), датовані днем ухвалення судового рішення. Проте сторони домовилися про фіксований розмір гонорару значно раніше, а саме у додаткових угодах, у яких також визначили момент, коли скаржниця має внести оплату («не пізніше 5-ти днів з дня ухвалення апеляційним судом постанови за результатами розгляду апеляційних скарг»). Можливості не вносити гонорар у разі відмови у задоволенні апеляційної скарги сторони не передбачили. Крім того погодили у договорі про надання правничої допомоги, що сам факт існування судового рішення та набрання ним законної сили підтверджує надання відповідних послуг адвокатом, - Верховний Суд виснував, що підписання сторонами у день ухвалення судового рішення акта приймання-передачі наданих послуг на обов`язок внести погоджений гонорар не впливало. Тому у скаржниці не було достатніх і обґрунтованих підстав не подати докази надання правничої допомоги до закінчення судових дебатів. Погоджений сторонами строк внесення гонорару на цей висновок не впливає, оскільки суд зобов`язаний вирішити питання про розподіл підтверджених судових витрат як тих, які сторона вже сплатила, так і тих, які має сплатити у зв`язку з розглядом справи. Докази такої сплати у випадку встановлення фіксованого розміру гонорару не є необхідними (п. 29 цієї постанови).
Беручи до уваги зазначене, Верховний Суд у п. 30 зазначеної постанови погодився із доводами касаційної скарги скаржниці про те, що вона могла очікувати, що суд розподілить витрати на професійну правничу допомогу у процедурі заміни сторони виконавчого провадження. Однак для такого розподілу скаржниця вчасно не надала докази витрат на професійну правничу допомогу та не обґрунтувала поважність причин їхнього неподання до закінчення судових дебатів (ч. 8 ст. 141, ч. 1 ст. 246 ЦПК України, які є аналогічними положенням ч. 8 ст. 129, ч. 1 ст. 221 ГПК України).
Отже, вирішуючи питання прийняття доказів на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, поданих разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, Верховний Суд у наведених постановах виходив з того, що:
- відповідна сторона до закінчення судових дебатів у справі та на час ухвалення судового рішення могла надати додані до заяви про ухвалення додаткового рішення документи (договір про надання правничої допомоги та додаткові угоди до нього), так як відповідні документи були виготовлені до ухвалення рішення (постановлення ухвали), тому не було жодних перешкод подати суду відповідні копії до закінчення судових дебатів;
- якщо сторони погодили фіксований розмір гонорару та момент його сплати, підписання сторонами у день ухвалення судового рішення акта приймання-передачі наданих послуг не впливало на обов`язок внести погоджений гонорар, а докази такої сплати, зокрема, квитанція, датована днем ухвалення рішення, не є необхідними, а тому у сторони не було достатніх і обґрунтованих підстав не подати докази надання правничої допомоги до закінчення судових дебатів.
Аналогічна правова позиція щодо застосування ч. 1 ст. 221 та ст. 129 ГПК України була викладена Верховним Судом у постанові від 08.04.2026 у справі № 902/1055/25.
З огляду на наведене та враховуючи, що подаючи разом із заявою про ухвалення додаткового рішення (після ухвалення рішення по суті спору) докази на підтвердження витрат на правничу допомогу, ТОВ «Автошини-Прозоро» як заявник не навело та не обґрунтувало поважність причин неподання (неможливості подання) таких доказів (договору про надання правової допомоги № 3/4 від 03.04.2025, додатку № 7/1 від 07.01.2026 до договору про надання правової допомоги № 3/4 від 03.04.2025, платіжної інструкції від 08.01.2026 на суму 29 000, 00 грн, свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю № 3284/10 від 19.04.2007) до закінчення стадії ухвалення судового рішення, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для розподілу заявлених ТОВ «Автошини-Прозоро» витрат на правничу допомогу, що, в свою чергу, свідчить про правомірність висновків суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні заяви позивача про ухвалення додаткового рішення.
В розрізі наведеного вище судова колегія вважає за необхідне також зауважити, що викладена в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 21.07.2025 у справі № 909/399/24 правова позиція, на яку посилається позивач в апеляційній скарзі, відповідає зазначеним апеляційним господарським судом висновкам.
Так, в означеній ухвалі Велика Палата Верховного Суду виснувала про відсутність підстав для відмови у задоволенні заяви щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу апеляційним судом, оскільки протягом п`яти днів після ухвалення апеляційним судом постанови по суті спору від 12.03.2025, а саме 16.03.2025, заявник подав заяву щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, до якої долучив докази, що підтверджують заявлений розмір судових витрат (зокрема, акт приймання-передачі наданих послуг, звіт про надання послуг, прибутковий касовий ордер), сформовані 14.03.2025, тобто після 12.03.2025 (ухвалення апеляційним судом постанови по суті спору), тоді як в означеній справі долучені позивачем із заявою про ухвалення додаткового рішення докази вже існували на момент ухвалення рішення суду у цій справі, у зв`язку з чим Господарський суд Черкаської області мав достатню підставу для висновку про відмову у задоволенні заяви ТОВ «Автошини-Прозоро» про ухвалення додаткового рішення.
Таким чином суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, дійшов висновку, що місцевий господарський суд діяв у відповідності до вимог процесуального законодавства.
Отже, доводи апеляційної скарги не підтвердилися. 
Згідно із ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, - його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України»).
При оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федорченко та Лозенко проти України»).
Під час ухвалення цієї постанови судом апеляційної інстанції були надані вичерпні відповіді на доводи скаржника, з посиланням на норми права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
Щодо інших аргументів учасників справи колегія суддів зазначає, що останні були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк вони висновків суду не спростовують та, з урахуванням всіх обставин цієї справи, встановлених судом, не впливають на правильність висновку суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви ТОВ «Автошини-Прозоро» про ухвалення додаткового рішення.
Зважаючи на наведене та враховуючи те, що доводи позивача про порушення Господарським судом Черкаської області норм права при прийнятті оскаржуваної ухвали від 16.03.2026 у цій справі не знайшли свого підтвердження, колегія суддів дійшла висновку, що зазначений судовий акт відповідає вимогам закону, а отже, підстави для його скасування відсутні.
Приписами ст. 236 ГПК України унормовано, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Положеннями ст. 275 ГПК України передбачено право суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За приписами ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
В розрізі наведених норм судова колегія зазначає, що скаржником не доведено, а апеляційним судом не встановлено підстав для скасування ухвали суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення у справі № 925/64/26, відтак оскаржувану ухвалу належить залишити без змін.
У зв`язку із залишенням без змін ухвали місцевого господарського суду, згідно із загальними правилами ст. 129 ГПК України, судові витрати у вигляді судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються судом на скаржника.
Керуючись ст. 129, 236, 255, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Автошини-Прозоро» залишити без задоволення.
2. Ухвалу Господарського суду Черкаської області від 16.03.2026 у справі № 925/64/26 залишити без змін.
3. Покласти витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги на скаржника.
4. Повернути матеріали справи до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та не може бути оскаржена відповідно до ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено та підписано 08.06.2026.

Головуючий суддя П.В. Горбасенко 

Судді А.О. Мальченко

О.М. Сковородіна