П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/2244/25	

Категорія:106030000 Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т.О.
Час і місце ухвалення: м. Миколаїв
Дата складання повного тексту:29.10.2025р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

у складі:
головуючого – Бітова А.І.
суддів – Лук`янчук О.В.
– Ступакової І.Г.
при секретарі – Алексєєвій Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції (далі – ГУНП) в Миколаївській області про:
- визнання протиправним та скасування Наказу від 10 лютою 2025 року №459 ГУНП в Миколаївській області про вчинення дисциплінарного проступку відповідно до п.п.1, 2 ч.2 та ч.3 ст. 18 Закону України №580-VІІI "Про Національну полінію" (далі – Закон №580-VІІI), п. 1 – розділу II Правил етичної поведінки поліцейських затвердженого наказом МВС України від 09 листопада 2016 року №1179 (далі – Правила №1179) - відносно поліцейського взводу №1 РКС ГУПП в Миколаївській області старшого сержанта поліції ОСОБА_1 ;
- поновлення поліцейського взводу №1 РКС ГУПП в Миколаївській області старшого сержанта поліції ОСОБА_1 на посаді з 10 лютою 2025 року;
- стягнення з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що службове розслідування проведено в порушення норм чинного законодавства, до позивача застосовано занадто сурове покарання без врахування його попередньої служби та вірності присязі.
Відповідач позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позову, оскільки висновками службового розслідування зафіксовано та доведено вчинення позивачем дисциплінарного проступку. Службове розслідування проведено відповідно до вимог чинного законодавства, вина позивача підтверджена, тому спірний наказ прийнято правомірно та позов задоволенню не підлягає.
Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ГУНП в Миколаївській області відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права, з порушенням норм процесуального права, а також у зв`язку з тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи.
Доводи апеляційної скарги:
- наказ №459 від 10 лютого 2025 року в частині застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення служби в поліції та наказ №238 о/с від 10 березня 2025 року про звільнення є протиправними, оскільки, відповідач не провів об`єктивного, повного та всебічного дослідження всіх обставин; не встановив об`єктивної та суб`єктивної сторони складу проступку; не встановив та не обґрунтував, в чому полягають наслідки проступку та тяжкість вчиненого проступку: порушив права особи, щодо якої проводилося службове розслідування, що в сукупності призвело до застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення із служби поліції;
- висновки службового розслідування про те, що за своєю тяжкістю дисциплінарний проступок, який мав місце на думку відповідача, є таким, що не сумісний з подальшим проходженням служби, не є обґрунтованими;
- висновки, якими відповідач мотивує наявність підстав для застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляду звільнення зі служби є нераціональними, не підтвердженими доказами та помилковими щодо фактів;
- жодної вимоги Закону України "Про Національну поліцію" та Дисциплінарного статуту Національної поліції України ним порушено не було, однак, як судом першої інстанції так і відповідачем помилково не були враховані об`єктивні обставини справи.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Судом першої інстанції встановлені, судом апеляційної інстанції підтверджені, учасниками апеляційного провадження неоспорені наступні обставини.
З 27 листопада 2023 року старший сержант поліції ОСОБА_1 , згідно ч.2 ст.56 Закону України №580-ІІІ виконує основні обов`язки поліцейського на посаді поліцейський взводу №1 РКС ГУНП в Миколаївській області.
Наказом №18 від 06 січня 2025 року призначено службове розслідування за фактом можливого порушення службової дисципліни з боку поліцейських ГУНП в Миколаївській області. Наказом №199 продовжено строк проведення службового розслідування.
У висновку службового розслідування від 04 лютого 2025 року зазначено, що 13 грудня 2024 року до ГУНП в Миколаївській області надійшла доповідна записка №СЕД-5794- 2024 від 13 грудня 2024 року начальника УГІ ГУНП в Миколаївській області майора поліції щодо можливого порушення службової дисципліни окремими поліцейськими РКС ГУНП, що призвело до надходження 13 грудня 2024 року на спецлінію "102" повідомлення від сержанта роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_1 про те, що адресою АДРЕСА_1 , особа вдягнена у цивільну куртку, штани однострою поліцейського, якою виявився поліцейський взводу №1 РКС ГУНП в Миколаївській області старший сержант поліції ОСОБА_1 спричинила тілесні ушкодження двом військовослужбовцям ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В ході службового розслідування було виявлено порушення позивачем норм та не дотримання норм чинного законодавства, а саме:
- -не дотримуючись вимог ч. 3 ст. 18 Закону, не назвав своє прізвище, посаду, спеціальне звання, 
- - у порушення вимог пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179, щодо обов`язку поліцейського поводитися стримано, доброзичливо, ввічливо, контролювати свою службову поведінку, дотримуватися норм ділового мовлення, не допускати використання ненормативної лексики, вимог розділу IV вказаних Правил щодо обов`язку поліцейського за будь-яких обставин і відносно будь-якої людини як у робочий, так і в неробочий час дотримуватися норм професійної етики;
- у порушення вимог п. 4 ч. 1 ст. 18 Закону, старший сержант поліції ОСОБА_1 не надав невідкладно, зокрема домедичну допомогу військовим ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які опинилися в небезпечному стані для їхнього здоров`я та, у порушення вимог ч. 2. ст. 18 Закону, за наявності вищезазначеної події за його участі, що загрожувала публічній безпеці та безпеці її учасників, не вжив необхідних заходів з метою надання допомоги військовослужбовцям, які її потребували, і не повідомив про подію до найближчого органу поліції.
- у порушення вимог п. 2.1 та 2.3 наказу ГУНП від 31.12.2024 №3410, старший сержант поліції ОСОБА_1 невідкладно не інформував свого безпосереднього керівника - командира взводу №1 РКС ГУНП лейтенанта поліції ОСОБА_4 про вищезазначену подію за його участю та про вчинені ним зазначені порушення;
- не дотримуючись вимог ч. 5 ст. 15 Дисциплінарного статуту НП України, п. 7 розділу ІІІ Порядку проведення службових розслідувань у Національноїполіцїї України, затвердженого наказом МВС України від 07.11.2018Д 893, не сприяв проведенню службового розслідування, що вказує на перешкоджання ним його проведенню4
- порушив Присягу на вірність Українському народові, оскільки ОСОБА_1 присягнув вірно йому служити, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки;
- - порушив вимоги посадових інструкцій, старший сержант поліції ОСОБА_1 зобов`язаний: безумовно виконувати накази керівників (п.2.5); поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати, утримуватися від дій, що підривають авторитет Національної поліції України, також, утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини (п.2.7); сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції (п.2.11); виявляти повагу до гідності кожної людини, справедливо та неупереджено ставитися до кожного, незважаючи на расову чи національну приналежність, мову, стать, вік, віросповідання, політичні чи інші переконання, майновий стан, соціальне походження чи статус, освіту, місце проживання, сексуальну орієнтацію або іншу ознаку, не допускати дискримінацію в будь-якій формі (п.2.12); контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку (п.2.16); дотримуватися норм ділового мовлення, не допускати використання ненормативної лексики (п. 2.17).
Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що позивач допустив порушення службової дисципліни та скоїв дисциплінарний проступок, який виразився в тому, що позивач при зверненні до нього працівників ТЦК не назвав своє прізвище, посаду, спеціальне звання, не надав невідкладно, домедичну допомогу, не виконав обов`язок поліцейського поводитися стримано, доброзичливо, ввічливо, контролювати свою службову поведінку, дотримуватися норм ділового мовлення, не допускати використання ненормативної лексики, невідкладно не інформував свого безпосереднього керівника про вищезазначену подію за його участю та про вчинені ним зазначені порушення, не сприяв проведенню службового розслідування, що вказує на перешкоджання ним його проведенню, порушив вимоги посадових інструкцій та порушив присягу поліцейського.
Вищезазначені дії поліцейського ОСОБА_1 , який свідомо допустив настання вищевказаних негативних наслідків, вказують на не сумлінне його ставлення до виконання обов`язків поліцейського, ігнорування ним низки моральних вимог, які пред`являються до працівників поліції під час здійснення службових функцій та у повсякденному житті, не виконання яких призводить до дискредитації звання рядового і начальницького складу Національної поліції, а також, на ігнорування ним зобов`язань поліцейського як представника держави, щодо обов`язку постійно на належному рівні виконувати покладені на поліцію повноваження, запобігати вчиненню правопорушень, з честю та гідністю поводити себе як в службовий, так і в позаслужбовий час.
У розглядуваному випадку суд першої інстанції не встановив обставин, які б свідчили про те, що висновки відповідача, якими він мотивував наявність підстав для застосування до позивача найсуворішого виду дисциплінарного стягнення – звільнення зі служби в поліції, є довільними, нераціональними, не підтвердженими доказами або ж помилковими щодо фактів, тому ці доводи позивача суд відхиляє.
З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції зазначав, що застосоване до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення є співмірним до вчиненого дисциплінарного проступку, що свідчить про правомірність оскаржуваного наказу, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Колегія суддів не погоджується з цими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України від 02 липня 2015 року №580-VIII "Про Національну поліцію" (далі – Закон №580-VIII; у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно ч.1 ст. 17 Закону №580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.
Частинами 1 та 2 ст. 19 Закону №580-VIII визначено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
Пунктами 8, 14 ч.1 ст. 22 Закону №580-VIII передбачено, що керівник поліції: скасовує повністю чи в окремій частині акти територіальних органів поліції; приймає у визначеному порядку рішення про заохочення та притягнення до дисциплінарної відповідальності поліцейських.
Сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження, визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, затвердженим Законом України від 15 березня 2018 року №2337-VIII (далі – Дисциплінарний статут; у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно ч. ст. 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна – дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.
Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.
Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених ст. 18 Закону №580-VIII, зобов`язує поліцейського: 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; 6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; 7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; 9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; 10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів; 11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; 12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; 13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; 14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.
Статтею 11 Дисциплінарного статуту передбачено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.
Статтею 12 Дисциплінарного статуту визначено, що дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
Приписами ст. 13 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.
Частинами 1, 2, 3 ст. 14 Дисциплінарного статуту передбачено, що службове розслідування – це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського. Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків. Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.
Відповідно ч.3 ст. 19 Дисциплінарного статуту під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.
Згідно ч.7, 8 ст. 19 Дисциплінарного статуту у разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого ст. 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції. Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.
Положеннями ст. 77 Закону №580-VIII визначено вичерпний перелік підстав для звільнення поліцейського. Так, п.6 ч.1 вказаної статті визначено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
Аналізуючи вищенаведені положення законодавства в їх сукупності колегія суддів звертає увагу, що притягненню поліцейського до відповідальності передує проведення службового розслідування на підставі своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку.
При цьому, слід враховувати, що звільнення у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби не пов`язано із кримінально-правовою, цивільно-правовою чи адміністративно-правовою кваліфікацією тих самих діянь, які водночас стали підставою для ініціювання службового розслідування.
Вирішення питання про правомірність притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності передбачає необхідність з`ясувати саме наявність складу дисциплінарного проступку в його діяннях. 
Верховний Суд в постанові від 22 вересня 2022 року по справі №420/4977/20 зазначив, що дисциплінарна відповідальність поліцейського виникає у разі вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто у разі недотримання чи неналежного дотримання службової дисципліни. Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини поліцейського, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні поліцейського складу дисциплінарного проступку, та, відповідно – щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтовуючи при цьому своє рішення у відповідному наказі, у тому числі в частині обрання виду стягнення. Висновок службового розслідування повинен містити повне та об`єктивне дослідження обставин скоєння дисциплінарного проступку, тобто повинні бути встановлені обставин, за яких особа скоїла дисциплінарний проступок або які стали підставою для призначення службового розслідування, а також те, чи мали вони місце взагалі; час, місце, спосіб, мотив та мету вчинення дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв`язку з цим; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.
В ході службового розслідування було виявлено порушення позивачем норм та не дотримання норм чинного законодавства, а саме:
- не дотримуючись вимог ч. 3 ст. 18 Закону №580-VIII, не назвав своє прізвище, посаду, спеціальне звання;
- у порушення вимог п.1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України №1179, щодо обов`язку поліцейського поводитися стримано, доброзичливо, ввічливо, контролювати свою службову поведінку, дотримуватися норм ділового мовлення, не допускати використання ненормативної лексики, вимог розділу IV вказаних Правил щодо обов`язку поліцейського за будь-яких обставин і відносно будь-якої людини як у робочий, так і в неробочий час дотримуватися норм професійної етики;
- у порушення вимог п.4 ч.1 ст. 18 Закону №580-VIII, старший сержант поліції ОСОБА_1 не надав невідкладно, зокрема домедичну допомогу військовим ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які опинилися в небезпечному стані для їхнього здоров`я та, у порушення вимог ч.2. ст. 18 Закону, за наявності вищезазначеної події за його участі, що загрожувала публічній безпеці та безпеці її учасників, не вжив необхідних заходів з метою надання допомоги військовослужбовцям, які її потребували, і не повідомив про подію до найближчого органу поліції;
- у порушення вимог п. 2.1 та 2.3 наказу ГУНП №3410, старший сержант поліції ОСОБА_1 невідкладно не інформував свого безпосереднього керівника – командира взводу №1 РКС ГУНП лейтенанта поліції ОСОБА_4 про вищезазначену подію за його участю та про вчинені ним зазначені порушення;
- не дотримуючись вимог ч. 5 ст. 15 Дисциплінарного статуту НП України, п. 7 розділу ІІІ Порядку проведення службових розслідувань у Національної поліції України, затвердженого наказом МВС України від 07.11.2018Д 893, не сприяв проведенню службового розслідування, що вказує на перешкоджання ним його проведенню;
- порушив Присягу на вірність Українському народові, оскільки ОСОБА_1 присягнув вірно йому служити, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки;
- порушив вимоги посадових інструкцій, старший сержант поліції ОСОБА_1 зобов`язаний: безумовно виконувати накази керівників (п.2.5); поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати, утримуватися від дій, що підривають авторитет Національної поліції України, також, утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини (п. 2.7); сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції (п. 2.11); виявляти повагу до гідності кожної людини, справедливо та неупереджено ставитися до кожного, незважаючи на расову чи національну приналежність, мову, стать, вік, віросповідання, політичні чи інші переконання, майновий стан, соціальне походження чи статус, освіту, місце проживання, сексуальну орієнтацію або іншу ознаку, не допускати дискримінацію в будь-якій формі (п. 2.12); контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку (п. 2.16); дотримуватися норм ділового мовлення, не допускати використання ненормативної лексики (п. 2.17).
Щодо встановлених порушень, колегія суддів зазначає наступне.
У постанові Верховного Суду від 09 лютого 2024 року по справі №160/12290/20 вказано. що сутність дисциплінарного проступку полягає у невиконанні чи неналежному виконанні службової дисципліни, з наявністю протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ними і діями (бездіяльністю) порушника. Посилання на загальні вимоги Дисциплінарного статуту недостатньо для обґрунтування рішення про звільнення зі служби, необхідно конкретизувати порушення. Службове розслідування має встановити особу правопорушника, ступінь його вини, обставини проступку, час, місце, спосіб, мотив, та наслідки. На підставі висновку службового розслідування уповноважений керівник видає наказ про притягнення винного до дисциплінарної відповідальності. Кваліфікація діяння вперше наводиться у висновку службового розслідування, дублюється у наказі про притягнення до відповідальності та зміні не підлягає. Питання про наявність підстав для накладення дисциплінарного стягнення з`ясовується під час службового розслідування, яке має встановити вину особи, обставини вчинення проступку, ступінь вини та інші обставини.
Однак, колегія суддів констатує, що матеріали справи не містять жодних належних доказів підтвердження вчинення позивачем дисциплінарного проступку та порушень виявлених під час службового розслідування, за яке ОСОБА_1 було звільнено.
Так, стосовно того, що позивач всупереч вимог ч.3 ст. 18 Закону №580-VIII, не назвав своє прізвище, посаду, спеціальне звання, колегія суддів вказує на відсутність у матеріалах справи жодних доказів цього, які б відповідали критеріям ст.ст. 73-75 КАС України. Крім того, колегія суддів зазначає, що на час зупинки військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач перебував поза службою, не в однострої.
Стосовно тверджень про порушення позивачем вимог п.1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, щодо обов`язку поліцейського поводитися стримано, доброзичливо, ввічливо, контролювати свою службову поведінку, дотримуватися норм ділового мовлення, не допускати використання ненормативної лексики, щодо обов`язку поліцейського за будь-яких обставин і відносно будь-якої людини як у робочий, так і в неробочий час дотримуватися норм професійної та того, що позивачем не надано домедичну допомогу військовим ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які опинилися в небезпечному стані для їхнього здоров`я, колегія суддів зазначає наступне.
Службовим розслідуванням абсолютно проігноровано питання чи правомірною була поведінка працівників (військовослужбовців) ТЦК та СП.
В той же час покази свідка ОСОБА_5 свідчать, що дії працівників (військовослужбовців) ІНФОРМАЦІЯ_1 . мали явні ознаки протиправності.
За таких обставин вимагати від позивача буквального дотримання Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України №1179 буде порушенням приписів ч.2 ст. 2 КАС України, які вимагають від суб`єктів владних повноважень при прийняті рішень діяти: 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
Посилання відповідача на порушення, які полягали в несприянні проведенню службового розслідування, порушення присяги на вірність Українському народові, порушення вимог посадових інструкцій, колегія суддів відхиляє оскільки вони мають виключно декларативний характер, не містять конкретних порушень та не підтверджені будь-якими доказами.
Колегія суддів звертає увагу, що під час проведення вказаного службового розслідування позивач надати пояснення не міг враховуючи погіршення його стану здоров`я, він знаходився на лікарняному.
Також, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що відповідачем під час проведення службового розслідування та накладення найбільш суворого виду дисциплінарного стягнення (звільнення зі служби) не враховано, що позивач за весь період проходження служби у Національній поліції жодного разу не притягався до будь-якої відповідальності.
Крім того, колегія суддів вважає необхідним акцентувати увагу на тому, що, в даному випадку, саме на ГУНП в Миколаївській області, яке є суб`єктом владних повноважень, ч.2 ст. 77 КАС України покладає обов`язок доказування в адміністративному суді правомірності прийнятих ним рішень.
Системний аналіз вищенаведених правових норм а також матеріалів справи дає колегії суддів підстави для висновку про недоведеність відповідачем вчинення позивачем дисциплінарного проступку, за який його притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.
За таких обставин, колегія суддів констатує, що оскаржуваний наказ №459 ГУНП в Миколаївській області від 10 лютого 2025 року про вчинення дисциплінарного проступку позивачем є протиправним та підлягає скасуванню як такий, що не відповідає критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, визначеним ст. 2 КАС України.
Вирішую питання поновлення порушеного прав позивача, колегія суддів вважає, що для належного поновлення прав позивача належить скасувати наказ №459 ГУНП в Миколаївській області від 10 лютого 2025 року про вчинення дисциплінарного проступку, а також, похідний від нього, наказ ГУНП в Миколаївській області №238 о/с від 10 березня 2025 року про звільнення позивача зі служби в Національній поліції України; позивач підлягає поновленню на службі в поліції.
Позивач просив поновити його на службі з 10 лютого 2025 року.
Визначаючи дату з якою позивача належить поновити на службі, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до ч.ч.2, 3 ст. 77 Закону №580-VIII днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення.
День звільнення вважається останнім днем служби.
Оскільки позивача звільнено з 10 березня 2025 року, то цей день вважається останнім днем його служби. А відтак, ОСОБА_1 підлягає поновленню на службі в поліції з 11 березня 2025 року, тобто з наступного дня після його незаконного звільнення.
Підсумовуючи викладене, колегія доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову ОСОБА_1 .
Відповідно ч.2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Відповідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 14 січня 2014 року по справі №21-395а13, суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку.
Критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських визначені Порядком виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженим наказом МВС України 06 квітня 2016 року №260 (далі – Порядок №260).
Відповідно абз.1 п.6 Розділу III Порядку №260 поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення.
Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати. 
Так, відповідно п.2 вказаного Порядку №100 обчислення середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Згідно довідки про грошове забезпечення ОСОБА_1 , наданої відповідачем, грошове забезпечення позивача за останні два повні місяці служби, що передували звільненню (січень і лютий 2025 року) становить 36 616,39 грн. Середньоденне грошове забезпечення – 620,61 грн.
Вимушений прогул ОСОБА_1 розпочався з 11 березня 2025 року та фактично триває до цього часу, тобто до 26 травня 2026 року.
Таким чином, виплаті позивачу підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11 березня 2025 року по 26 травня 2026 року включно, що складає 442 календарних днів. Стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 274 309,62 грн. (620,61 грн. * 442 календарних дня).
Враховуючи, що судом першої інстанції порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також, що судом першої інстанції не повно з`ясовано обставини справи, колегія суддів, керуючись п.п.1, 4 ч.1 ст. 317 КАС України вважає необхідним, скасовуючи рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 : визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 10 лютою 2025 року №459 про вчинення дисциплінарного проступку відповідно до п.п.1, 2 ч.2 та ч.3 ст. 18 Закону України "Про Національну полінію", п. 1 – розділу II Правил етичної поведінки поліцейських затвердженого наказом МВС України від 09 листопада 2016 року №1179 – відносно поліцейського взводу №1 РКС ГУПП в Миколаївській області старшого сержанта поліції ОСОБА_1 ; визнати протиправним та скасувати наказ відповідача №238 о/с від 10 березня 2025 року про звільнення старшого сержанта поліції ОСОБА_1 зі служби в Національній поліції України; поновити позивача на службі в поліції з 11 березня 2025 року; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11 березня 2025 року по 26 травня 2026 року в сумі 274 309,62 грн., з відрахуванням належних до сплати податків та інших обов`язкових платежів; в задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 308, 310, п.2 ч.1 ст. 315, п.п. 1, 4 ч.1 ст. 317, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2025 року скасувати.
Ухвалити у справі нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 10 лютою 2025 року №459 про вчинення дисциплінарного проступку відповідно до п.п.1, 2 ч.2 та ч.3 ст. 18 Закону України "Про Національну полінію", п. 1 – розділу II Правил етичної поведінки поліцейських затвердженого наказом МВС України від 09 листопада 2016 року №1179 - відносно поліцейського взводу №1 РКС ГУПП в Миколаївській області старшого сержанта поліції ОСОБА_1 .
Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Миколаївській області №238 о/с від 10 березня 2025 року про звільнення старшого сержанта поліції ОСОБА_1 зі служби в Національній поліції України.
Поновити старшого сержанта поліції ОСОБА_1 поліцейського взводу №1 роти конвойної служби Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на службі в поліції з 11 березня 2025 року.
Стягнути з Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (вул. Декабристів, 5, м. Миколаїв, 54001, код ЄДРПОУ 40108735) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11 березня 2025 року по 26 травня 2026 року в сумі 274 309,62 грн (двісті сімдесят чотири тисячі триста дев`ять 62 коп.). з відрахуванням належних до сплати податків та інших обов`язкових платежів.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 05 червня 2026 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.