Придніпровський районний суд м.Черкаси    
Справа № 711/865/26
Номер провадження2/711/1211/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 червня 2026 року м. Черкаси
Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого – судді: Казидуб О.Г.
секретаря судового засідання: Шульга А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Абекор» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
ВСТАНОВИВ:
Представник Пуха Наталія Станіславівна, яка діє в інтересах позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Абекор» (04080, м. Київ, Подільський район, вул. Констянтинівська, буд. 75, прим. 601А, ЄДРПОУ 39287145) звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 22 лютого 2025 року ТОВ «ФК «Абекор» та ОСОБА_2 за допомогою телекомунікаційної системи ТОВ «ФК «Абекор» уклали електронний кредитний договір № 217704LP.
Згідно з п. 1.2. кредитного договору загальний розмір наданого кредиту складає 4600 грн. 00 коп.
Вказують, що позивач виконав свої зобов`язання перед позичальником за кредитним договором та надав кредит в сумі 4600 грн. 00 коп. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну карту позичальника.
Строк кредиту 80 днів з кінцевим терміном повернення до 12 травня 2015 року (включно).
23 березня 2025 року відповідач уклала Додаткову угоду до Кредитного договору № 217704 LP від 22 лютого 2025 року на часткову зміну п. 1.3. Договору та Додатку 1 до Договору. Сторони погодили, що строк кредиту складає загальну кількість днів користування кредитом (крім періоду прострочення), з кінцевим терміном повернення кредиту 11 червня 2025 року.
22 квітня 2025 року відповідач уклала Додаткову угоду до Кредитного договору № 217704 LP від 22 лютого 2025 року на часткову зміну п. 1.3. Договору та Додатку 1 до Договору. Сторони погодили, що строк кредиту складає загальну кількість днів користування кредитом (крім періоду прострочення), з кінцевим терміном повернення кредиту 11 липня 2025 року.
23 травня 2025 року відповідач уклала Додаткову угоду до Кредитного договору № 217704 LP від 22 лютого 2025 року на часткову зміну п. 1.3. Договору та Додатку 1 до Договору. Сторони погодили, що строк кредиту складає загальну кількість днів користування кредитом (крім періоду прострочення), з кінцевим терміном повернення кредиту 11 серпня 2025 року.
23 червня 2025 року відповідач уклала Додаткову угоду до Кредитного договору № 217704 LP від 22 лютого 2025 року на часткову зміну п. 1.3. Договору та Додатку 1 до Договору. Сторони погодили, що строк кредиту складає загальну кількість днів користування кредитом (крім періоду прострочення), з кінцевим терміном повернення кредиту 11 вересня 2025 року.
В зв`язку з невиконанням умов Договору у відповідача виникла прострочена заборгованість перед позивачем в розмірі 4600 грн. 00 коп. - тіло кредиту та 3643 грн. 20 коп. – нараховані проценти.
Просять суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК «Абекор» заборгованість за Кредитним договором № 217704 LP від 22 лютого 2025 року в сумі 8243 грн. 20 коп., судовий збір в розмірі 2662 грн. 40 коп., витрати на правову допомогу в розмірі 10000 грн. 00 коп., витрати за відправку документів відповідачу в розмірі 145 грн. 50 коп.
16 лютого 2026 року ухвалою суду позов прийнято до розгляду та відкрито спрощене провадження по справі, призначено судове засідання. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. 
30 квітня 2026 року відповідач ОСОБА_2 через систему «Електронний суд» надала Відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що факт отримання кредитних коштів не заперечує. Заборгованість у частині основного боргу в розмірі 4600 грн. 00 коп. визнає та не оспорює. Водночас, інші складові заявленої заборгованості підлягають перевірці судом на предмет їх обгрунтованості, правильності нарахування та відповідності умовам договору. Вимоги про стягнення процентів у розмірі 3643 грн. 20 коп. вважає необгрунтованими та такими, що підлягають перевірці судом. Позивачем не надано належного та детального розрахунку нарахованих процентів із зазначенням періодів нарахування, бази нарахування, застосованих ставок.
А тому, на її думку, частина позовних вимог є недоведеною.
Витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн. вважає завищеними та неспівмірними зі складністю справи.
Просить суд визнати частково обгрунтованими позовні вимоги в частині основного боргу в розмірі 4600 грн. 00 коп., в задоволенні вимог щодо стягнення процентів в розмірі 3643 грн. 20 коп. відмовити або зменшити їх розмір як недоведених. Відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу в розмірі 10000 грн. 00 коп. або зменшити їх до розумного розміру. Розподіл судових витрат здійснити відповідно до вимог ЦПК України.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, зазначивши в резолютивній частині позовної заяви про розгляд справи без участі представника позивача.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась, причини неявки суду невідомі. Про день, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином.
Суд, дослідивши та вивчивши письмові матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. 
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).
Правовідносини між сторонами, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин, регламентуються такими правовими нормами.
Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).
Абзац 2 ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно- телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа (стаття 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис».
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 5 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного суду від 14.06.2022 у справі № 757/40395/20.
Відповідно до ст. 204 ЦК України закріплено презумцію правомірності правочину. Ця презумція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 191/5077/16-ц (провадження 61-17422св18).
В судовому засіданні встановлено, що 22 лютого 2025 року між ТОВ «ФК «Абекор» та ОСОБА_2 укладено Кредитний договір № 217704 LP.
Відповідно до п. 1.1.1. Договору, на умовах цього Договору, кредитор надає позичальнику кредит у гривні, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити комісію за надання кредиту, проценти за користування ним та виконати інші обов`язки передбачені Договором.
Відповідно до п. 1.2. Договору, сума кредиту (загальний розмір) складає 4600 грн. 00 коп. Тип кредиту – кредит.
Відповідно до п. 2.1. Договору, кошти кредиту надаються кредитором у безготівковій формі шляхом їх перерахування/утримання ц розмірі 4000 грн. 00 коп. на поточний рахунок позичальника, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_2 , що емітована банком України; у розмірі 600 грн. 00 коп. на користь кредитора з метою виконання зобов`язань з оплати комісії за надання кредиту, відповідно до п. 1.6. Договору.
Відповідно до п. 1.6. Договору, додаткові послуги кредитора, які позичальник придбаває в межах Договору: за надання кредиту позичальник сплачує кредитору комісію в розмірі 15% від чистої суми кредиту, що вказана в Графіку платежів. Сплата комісії за надання кредиту здійснюється позичальником в день отримання кредиту. З метою оплати комісії за надання кредиту, позичальник доручає кредитору утримати суму зазначеної комісії з загальної суми кредиту, що підлягає наданню позичальнику.
Відповідно до п. 2.1.1. Договору, сума кредиту (його частина) перераховується кредитором протягом двох календарних днів з моменту укладення цього Договору. Дати надання кредиту 22 лютого 2025 року або 23 лютого 2025 року.
В судовому засіданні встановлено, що ТОВ «ФК «Абекор» виконало свої зобов`язання перед ОСОБА_2 та надало кредит в розмірі 4000 грн. 00 коп., що підтверджується Листом ТОВ «ФК «Контрактовий дім» № 7/16632 від 15.10.2025 року.
Також, як вбачається з Повідомлення АТ КБ «Приватбанк» № 20.1.0.0.0/7-260310/61333-БТ від 12.03.2026 року, на запит суду, на ім`я ОСОБА_2 в банку емітовано кату № 4149439029486929 ( НОМЕР_3 ). По рахунку НОМЕР_4 ( НОМЕР_3 ) було зарахування коштів на суму 4000 грн. за період 22.02.2025-23.02.2025.
Крім того, відповідач ОСОБА_2 не заперечувала того факту, що нею було отримано суму кредиту в розмірі 4600 грн. 00 коп.
Тобто, ОСОБА_2 підтвердила виникнення своїх зобов`язань, відповідно до умов укладеного кредитного договору шляхом прийняття виконання зобов`язання кредитодавця, а саме, отримавши кредитні кошти вона не скористалася своїм правом протягом 14 календарних днів з дня укладення Кредитного договору відмовитися від договору без пояснення причин, у тому числі, в разі отримання ним грошових коштів.
А тому, суд приходить до висновку про виникнення договірних відносин між сторонами вищевказаного правочину з приводу отримання ОСОБА_2 кредиту у ТОВ «ФК «Абекор».
В судовому засіданні встановлено, що укладений між сторонами Кредитний договір № 217704LP від 22 лютого 2025 року відповідачем не оспорювався та не визнавався судом недійсним.
У разі не спростування презумпції правомірності договорів всі права, набуті сторонами правочинів за ними, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
При вирішенні спору судом взято до уваги, що відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань своєчасно не здійснила погашення основної суми заборгованості та не повернула грошові кошти, отримані в кредит.
Статтею 509 ЦК визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до положень ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
А тому, суд приходить до висновку, що позовна вимога щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Абекор» заборгованості за тілом кредиту в розмірі 4600 грн. 00 коп. підлягає до задоволення.
Щодо позовної вимоги позивача про стягнення з відповідача нарахованих відсотків в розмірі 3643 грн. 20 коп. суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 1.3. Договору, строк кредиту 80 днів з кінцевим терміном повернення до 12 травня 2025 року (включно). Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для позичальника та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком № 1 до цього Договору.
Відповідно до п. 1.4. Договору, процентна ставка за користування коштами кредиту залежить від умов користування кредитом та становить: базова процентна ставка -0,4900% в день, що застосовується протягом першого періоду користування кредитом; основна процентна ставка 0,99% в день, що застосовується протягом другого періоду користування кредитом; акційна процентна ставка, що застосовується відповідно до визначених умов.
Відповідно до п. 1.8. Договору, денна процентна ставка на дату укладення Договору складає 0,23% в день.
Відповідно до п. 1.11. Договору, орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає 5441 грн. 50 коп.
Відповідно до п. 3.1. Договору, нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту.
Відповідно до п. 4.1. Договору, строк кредиту може бути продовжено за ініціативою позичальника на кількість днів, запропоновану кредитором (умови продовження строку кредиту, що пропонуються кредитором, публікуються на сайті), на підставі правочину, що укладається між сторонами.
Відповідно до п. 4.4. Договору, розмір процентної ставки, що застосовується в період продовження строку кредиту, визначається в правочині про продовження строку кредиту. Зокрема на період продовження застосовується основна процентна ставка, яка діє у кредитора на момент такого продовження, якщо інші умови та ставка не будуть визначені сторонами в правочині щодо продовження строку кредиту.
Відповідно до п. 4.5. Договору, ініціювання позичальником продовження строку кредиту може відбуватися зі зміною умов Договору в бік погіршення для позичальника, якщо така зміна здійснюється в період користування позичальником кредитом за акційною процентною ставкою, зокрема процентна ставка у розмірі 0,01% в день, що діє у перший період користування кредитом, з наступного дня після дня укладення правочину про продовження строку кредиту зміниться на основну ставку у розмірі 0,99% в день. В інших випадках пролонгації строку кредиту, здійснюється без змін процентної ставки у бік погіршення для позичальника.
Встановлено, що 23 березня 2025 року між ТОВ «ФК «Абекор» та ОСОБА_2 укладено Додаткову угоду до Кредитного договору № 217704 LP від 22 лютого 2025 року.
Відповідно до п. 1 Додаткової угоди, сторони домовились продовжити строк кредиту на 80 днів, в зв`язку з чим погодили внести наступні зміни до Договору:
1.1.На часткову зміну п. 1.3. Договору та Додатку 1 до Договору, сторони погодили, що строк кредиту складає загальну кількість днів користування кредитом (крім періоду прострочення), з кінцевим терміном повернення кредиту 11 червня 2025 року. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів в період пролонгації (продовження), визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для позичальника та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (Графік платежів), що є Додатком № 1 до цього Договору (з урахуванням всіх змін, що погоджені сторонами).
Відповідно до п. 2 Додаткової угоди, у межах нового строку кредиту, застосовується наступний розмір процентної ставки: основна процентна ставка – 0,99% в день, застосовується протягом періоду пролонгації (продовження).
Відповідно до п. 3 Додаткової угоди, на період продовження строку кредиту: денна процентна ставка на дату укладення Договору складає 0,43 % в день. Орієнтовна загальна вартість кредиту за стандартною ставкою складає 6193 грн. 90 коп.
Відповідно до п. 8 Додаткової угоди, дана додаткова угода та Додаток 1 є невід`ємною частиною Договору. Всі терміни та скорочення, що використовуються в цій Додатковій угоді мають таке ж значення, що і в Договорі.
Також, надано Додаток – Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит на період продовження строку кредиту, де зазначено період нарахування, процентну ставку та загальну вартість кредиту.
Також, 22 квітня 2025 року між ТОВ «ФК «Абекор» та ОСОБА_2 укладено Додаткову угоду до Кредитного договору № 217704 LP від 22 лютого 2025 року.
Відповідно до п. 1 Додаткової угоди, сторони домовились продовжити строк кредиту на 80 днів, в зв`язку з чим погодили внести наступні зміни до Договору:
1.1. На часткову зміну п. 1.3. Договору та Додатку 1 до Договору, сторони погодили, що строк кредиту складає загальну кількість днів користування кредитом (крім періоду прострочення), з кінцевим терміном повернення кредиту 11 липня 2025 року. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів в період пролонгації (продовження), визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для позичальника та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (Графік платежів), що є Додатком № 1 до цього Договору (з урахуванням всіх змін, що погоджені сторонами).
Відповідно до п. 2 Додаткової угоди, у межах нового строку кредиту, застосовується наступний розмір процентної ставки: основна процентна ставка – 0,99% в день, застосовується протягом періоду пролонгації (продовження).
Відповідно до п. 3 Додаткової угоди, на період продовження строку кредиту: денна процентна ставка на дату укладення Договору складає 0,43 % в день. Орієнтовна загальна вартість кредиту за стандартною ставкою складає 6193 грн. 90 коп.
Відповідно до п. 8 Додаткової угоди, дана додаткова угода та Додаток 1 є невід`ємною частиною Договору. Всі терміни та скорочення, що використовуються в цій Додатковій угоді мають таке ж значення, що і в Договорі.
Також, надано Додаток – Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит на період продовження строку кредиту, де зазначено період нарахування, процентну ставку та загальну вартість кредиту.
23 травня 2025 року між ТОВ «ФК «Абекор» та ОСОБА_2 укладено Додаткову угоду до Кредитного договору № 217704 LP від 22 лютого 2025 року.
Відповідно до п. 1 Додаткової угоди, сторони домовились продовжити строк кредиту на 80 днів, в зв`язку з чим погодили внести наступні зміни до Договору:
1.1. На часткову зміну п. 1.3. Договору та Додатку 1 до Договору, сторони погодили, що строк кредиту складає загальну кількість днів користування кредитом (крім періоду прострочення), з кінцевим терміном повернення кредиту 11 серпня 2025 року. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів в період пролонгації (продовження), визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для позичальника та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (Графік платежів), що є Додатком № 1 до цього Договору (з урахуванням всіх змін, що погоджені сторонами).
Відповідно до п. 2 Додаткової угоди, у межах нового строку кредиту, застосовується наступний розмір процентної ставки: основна процентна ставка – 0,99% в день, застосовується протягом періоду пролонгації (продовження).
Відповідно до п. 3 Додаткової угоди, на період продовження строку кредиту: денна процентна ставка на дату укладення Договору складає 0,43 % в день. Орієнтовна загальна вартість кредиту за стандартною ставкою складає 6193 грн. 90 коп.
Відповідно до п. 8 Додаткової угоди, дана додаткова угода та Додаток 1 є невід`ємною частиною Договору. Всі терміни та скорочення, що використовуються в цій Додатковій угоді мають таке ж значення, що і в Договорі.
Також, надано Додаток – Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит на період продовження строку кредиту, де зазначено період нарахування, процентну ставку та загальну вартість кредиту.
Також, 23 червня 2025 року між ТОВ «ФК «Абекор» та ОСОБА_2 укладено Додаткову угоду до Кредитного договору № 217704 LP від 22 лютого 2025 року.
Відповідно до п. 1 Додаткової угоди, сторони домовились продовжити строк кредиту на 80 днів, в зв`язку з чим погодили внести наступні зміни до Договору:
1.1. На часткову зміну п. 1.3. Договору та Додатку 1 до Договору, сторони погодили, що строк кредиту складає загальну кількість днів користування кредитом (крім періоду прострочення), з кінцевим терміном повернення кредиту 11 вересня 2025 року. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів в період пролонгації (продовження), визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для позичальника та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (Графік платежів), що є Додатком № 1 до цього Договору (з урахуванням всіх змін, що погоджені сторонами).
Відповідно до п. 2 Додаткової угоди, у межах нового строку кредиту, застосовується наступний розмір процентної ставки: основна процентна ставка – 0,99% в день, застосовується протягом періоду пролонгації (продовження).
Відповідно до п. 3 Додаткової угоди, на період продовження строку кредиту: денна процентна ставка на дату укладення Договору складає 0,43 % в день. Орієнтовна загальна вартість кредиту за стандартною ставкою складає 6193 грн. 90 коп.
Відповідно до п. 8 Додаткової угоди, дана додаткова угода та Додаток 1 є невід`ємною частиною Договору. Всі терміни та скорочення, що використовуються в цій Додатковій угоді мають таке ж значення, що і в Договорі.
Також, надано Додаток – Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит на період продовження строку кредиту, де зазначено період нарахування, процентну ставку та загальну вартість кредиту.
Як вбачається з Вищезазначеної Таблиці, станом на 23 червня 2025 року (дата укладення Додаткової угоди до Кредитного договору № 217704 LP від 22 лютого 2025 року) сума заборгованості за кредитом становила 4600 грн. 00 коп., з яких, чиста сума кредиту – 6193 грн. 90 коп., сума кредиту за договором – 4600 грн. 00 коп., проценти за користування кредитом – 1593 грн. 00 коп., реальна річна процентна ставка – 2206%. Даний Додаток до Додаткової угоди від 23 червня 2025 року підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідача.
Також, позивачем до матеріалів справи надано Картку обліку Договору надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту № 217704LP від 22.02.2025 року ОСОБА_2 , відповідно до якого станом на 11 вересня 2025 року прострочена заборгованість відповідача за нарахованими процентами складає 3643 грн. 20 коп. (1593 грн. 70 коп. – строкові відсотки; 2049 грн. 50 коп. – відсотки на прострочену заборгованість).
На думку суду, вищезазначений розрахунок розміру заборгованості відповідає умовам Кредитного договору № 217704 LP від 22 лютого 2025 року.
Крім того, відповідач ОСОБА_2 не надала свого розрахунку розміру заборгованості по відсоткам.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Сторона відповідача у Відзиві на позовну заяву, з посиланням на п. 5 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», зазначає, що розмір процентів за користування кредитом є явно завищеним.
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Суд наголошує, що підписуючи кредитний договір відповідачка добровільно погодилася з усіма його умовами, зокрема, з розміром процентної ставки, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому статтею 627 ЦК України.
Тлумачення як ст. 3 ЦК загалом, так і п. 6 ст. 3 ЦК, свідчить, що принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини 3 статті 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті Цивільного кодексу України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки (постанова Верховного Суду від 10.09.2018р. у справі № 920/739/17).
Верховний Суд у постанові від 08.05.2018р. у справі № 910/1873/17 вказав, що принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. У суб`єктивному значенні добросовісність розглядається як усвідомлення суб`єктом власної сумлінності та чесності при здійсненні ним прав і виконанні обов`язків. Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб. Зловживання правом - це свого роду спотворення права. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2019 у справі № 390/34/17 зазначено, що: «добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них».
Також, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 вказано, що якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.
У пункті 8.38 зазначеної постанови з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що виходячи з принципі розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу так і процентів річних як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.
При цьому ч. ч. 1, 2, п. 5 ч. 3 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» (на який посилається скаржник) передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Однак, у даному випадку спірними є нарахування процентів за правомірне користування кредитними коштами, а не відсотків компенсації у разі невиконання споживачем зобов`язань за договором, чого помилково не врахував суд першої інстанції, ухвалюючи рішення в оскаржуваній частині.
При цьому позичальник, укладаючи кредитний договір, самостійно та добросовісно надав оцінку запропонованим умовам кредитування, зважив на можливість їх дотримання з огляду на наявне фінансове становище та на час укладення договору вважав їх прийнятними та вигідними для себе, що й отримало вираження у факті надання згоди на укладення правочину та отримання на його підставі кошів кредиту.
Таким чином, за обставин даної справи не можна вести мову про укладення кредитного договору на вкрай невигідних для відповідача умовах.
На думку суду, відповідач ОСОБА_3 мала можливість не вступати у кредитні відносини з ТОВ «ФК «Абекор», якщо вважала встановлений розмір процентів несправедливим. Натомість, вона свідомо та без будь-яких застережень погодила умови договору, що підтверджується її підписом. Отже, умови договору, в тому числі щодо сплати відсотків, є обов`язковими для виконання сторонами.
Відповідач ОСОБА_2 не надала суду доказів, які спростовували б розмір заборгованості за відсоткам, а тому наданий позивачем розрахунок заборгованості в цій частині, приймається судом як достовірний.
А тому, суд приходить до висновку що позовна вимога в частині стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за нарахованими процентами в розмірі 3643 грн. 20 коп. підлягає до задоволення.
Відносно позовної вимоги щодо стягнення з відповідача витрати на професійну правову допомогу в розмірі 10000 грн. 00 коп., суд зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
У частині першій статті 59 Конституції України закріплено право кожного на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України таке право є гарантованою Конституцією України можливістю фізичної особи одержати юридичні (правові) послуги (абзац другий пункту 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000). Це право є одним із конституційних, невід`ємних прав людини і має загальний характер; реалізація права на правову допомогу не може залежати від статусу особи та характеру її правовідносин з іншими суб`єктами права; вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати; конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість (абзаци третій, четвертий, п`ятий підпункту 3.1, абзац перший підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009).
Кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, визначених законом, держава забезпечує надання професійної правничої допомоги безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав та особи, яка надає правничу допомогу. Для надання професійної правничої допомоги діє адвокатура. Забезпечення права на захист від кримінального обвинувачення та представництво в суді здійснюються адвокатом, за винятком випадків, установлених законом. Витрати учасників судового процесу на професійну правничу допомогу відшкодовуються в порядку, визначеному законом (стаття 10 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року).
Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Відповідно до ст. 133 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності).
До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.
Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). 
Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. (ч.ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України). 
Частиною 6 ст. 137 ЦПК України визначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витратна оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. 
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Судом встановлено, що представником позивача надані документи, які підтверджують понесені позивачем витрати на правничу допомогу, а саме:
Договір про надання правової (правничої) допомоги № 22122025 від 22 грудня 2025 року, укладеного між АБ «Наталії Пухи» та ТОВ «Абекор».
Відповідно до п. 3.4. Договору, оплата гонорару Адвокатському бюро та/або адвокату здійснюється клієнтом виключно після підписання Акту приймання-передачі наданих послуг та за відсутності обгрунтованих зауважень щодо якості, обсягу або належності правової (правничої) допомоги.
Ордер на надання правничої допомоги ТОВ «ФК «Абекор» на підставі Договору про надання правничої допомоги/доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги № 22122025 від 22 грудня 2025 року адвокатом Пуха Наталією Станіславівною.
Свідоцтво Серії РН № 1901 адвоката Пуха Н.С.
Акт приймання-передачі наданих послуг від 30 січня 2026 року, укладеного між АБ «Наталії Пухи» та ТОВ «ФК «Абекор».
Відповідно до п. 2.4. Акту, загальна вартість за послуги з надання правової (правничої) допомоги наданої клієнту складає 10000 грн. 00 коп.
Відповідно до п. 4 Акту, обов`язок клієнта щодо оплати вартості послуг, визначених у п. 2 цього Акта, виникає виключно після підписання сторонами цього Акта.
Відповідно до п. 4.1. Акту, сторони прямо підтверджують, що фактична оплата суми у розмірі 10000 грн. 00 коп. здійснюється клієнтом протягом 30 банківських днів з моменту погодження наданих послуг.
Відповідно до п. 4.2. Договору, оплата послуг має бути проведена шляхом банківського переказу грошових коштів на рахунку Адвокатського бюро.
Як зазначив Верховний суд у своїй постанові 24 січня 2022 року по справі № 757/36628/16-ц, у відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Додаткова постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30 червня 2022 року у справі № 915/517/21 містить висновок, що «відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Отже, визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з нормами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. 
Подібні правові позиції викладено у постанові Верховного Суду від 01.12.2021 у справі № 910/14598/20 та додатковій постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18».
Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі та встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги. За неможливості встановити умови щодо порядку обчислення, форми та ціни правової допомоги згідно з умовами договору суди, залежно від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. Такий висновок зроблено у постанові КЦС ВС від 28 вересня 2022 року по справі № 529/201/20.
В судовому засіданні встановлено, що позивачем не було надано суду доказів, що підтверджували б понесені ним витрати на правову допомогу, оскільки до матеріалів справи не додано жодного доказу на підтвердження того, що позивач сплачував АБ «Наталії Пухи» будь-які кошти за надану юридичну допомогу у відповідності до умов Договору про надання правової(правничої) допомоги № 22122025 від 22 грудня 2025 року.
Положеннями ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень і доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Враховуючи викладене суд не вбачає підстав для задоволення вимоги про стягнення витрат на правову допомогу.
Також, як вбачається з матеріалів справи, позивачем ТОВ «ФК «Абекор» при зверненні до суду з даним позовом було сплачено судовий збір в розмірі 2662 грн. 40 коп., що підтверджується платіжною інструкцією № 112 від 13 січня 2026 року.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. 
Відповідно до ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
А тому, враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, то з відповідача ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Абекор» підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2662 грн. 40 коп.
Відносно позовної вимоги позивача щодо стягнення з відповідача витрати за відправку документів відповідачу в розмірі 145 грн. 50 коп., то суд не знаходить підстав для її задоволення з підстав її неогрунтованості та недоведеності.
На підставі викладеного та, керуючись ст.ст. 3, 6, 15, 16, 256-258, 260, 261, 263, 267, 509, 526, 546, 549-551, 610, 611, 616, 624, 627, 1048, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 5, 10, 12, 13, 19, 76-81, 141, 259, 265, 268, 273, 274, 277, 279 ЦПК України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги  Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Абекор» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Абекор» заборгованість за Кредитним договором № 217704LP від 22.02.2025 в розмірі 8243 грн. 20 коп. та судовий збір в розмірі 2662 грн. 40 коп.
Решті відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду на протязі тридцяти днів з дня його проголошення. 
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий:	  	О.  Г.  Казидуб