ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/4526/25
Провадження № 2/362/781/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 травня 2026 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді Лебідь-Гавенко Г.М.,
за участю секретаря Тельнової О.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без фіксування технічними засобами в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України в м. Василькові Київської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
в с т а н о в и в:
Представник ТОВ «ФК «Ейс» - Тараненко А.І. звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Ейс» заборгованість за кредитним договором № 566742460 від 09.04.2024 у розмірі 32602,50 грн., яка складається з 6900,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 25702,50 грн. - заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом, 3450,00 грн. - заборгованість за штрафними санкціями; стягнути судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 2 422,40 грн., витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 грн.
Свої вимоги обгрунтовує тим, що 09.04.2024 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та  ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 566742460 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 6 000,00 грн., шляхом переказу на банківську карту № НОМЕР_1 . Таким чином, первісний кредитор виконав свої зобов`язання у повному обсязі.
28.11.2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» уклали договір факторингу №28/1118-01, в якому зазначили, що строк дії договору закінчується 28.11.2019 року. Сторони уклали додаткові угоди, якими продовжували неодноразово строк дії договору. 11.06.2024 року відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №288 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, ТОВ «Таліон плюс» отримало право вимоги до відповідача за кредитним договором № 566742460 у розмірі, зазначеному в реєстрі прав вимоги.
19.12.2024 року між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №19/1224-01, відповідно до умов якого останнє набуло права вимоги за кредитним договором № 566742460 на підставі реєстру прав вимоги від 19.12.2024 року №2.
У подальшому, 29.05.2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивачем укладено договір факторингу №29/05/25-Е, відповідно до умов якого Позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 566742460 на загальну суму 36 052,50 грн.
Станом на момент звернення до суду з позовом, заборгованість за кредитним договором № 566742460 від 09.04.2024 року становить 36 052,50 грн., яка складається з 6900,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 25702,50 грн. - заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом, 3450,00 грн. - заборгованість за штрафними санкціями.
Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12.01.2026 року 
відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Витребувано у АТ «Універсал Банк» інформацію, що містить банківську таємницю відносно ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 223-225).
Представник ОСОБА_1 – адвокат Сікорська І.С. подала до суду відзив на позовну заяву. Зазначає, що в матеріалах справи відсутні реєстри прав грошових вимог та акти прийому-передачі прав вимоги. Витяг з реєстру боржників до договору факторингу не є належним та допустимим доказом переходу прав вимоги до позивача, оскільки не містить підпису обох сторін. Також позивачем не надано наалежних доказів перерахування коштів на користь відповідача. Нарахування відсотків за кредитним договором є неправомірним, з огляду на те, що відповідач перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації з 27.09.2024 року, а тому нарахування процентів за кредитним договором здійснено з порушенням п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Заявлена позивачем вимога про стягнення заборгованості за процентами не є співрозмірною сумі кредиту, суперечить принципам розумності та дорбосовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання зобов`язань за кредитним договором, розмір процентів підлягає зменшенню. Нарахована позивачем неустойка розрахована на час воєнного стану, а тому не підлягає стягненню. Витрати на правову допомогу є неспівміними зі складністю справи, часом, витраченим на виконання робіт, обсягом виконаних робіт та ціною позову (т. 1 а.с. 230-235).
26.01.2026 року від представника ТОВ «ФК «Ейс» - Полякова О.В. надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій позивач зазначає, що відповідач перебуває на військовй службі за прзовом під ча мобілізації, після укладення кредитного договору. Нарахування відсотків здійснювалось з 09.04.2024 року по 05.09.2024 року, тобто поза межами несення відповідачем військової служби. Позивач не заявляв вимоги щодо стягнення штрафних санкцій. Вартість витрат на правову допомогу є обгрунтованою та такою, що відповідає вимогам обгрунтованості та розумності, є співмірною зі складністю справи (т. 2 а.с. 1-7).
Представник позивача в судове засідання не з`явився, у прохальній частині позовної заяви просив проводити розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує (т.1 а.с. 14).
ОСОБА_1 ,належним чином повідомлявся про відкриття провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження, у прохальній частині відзиву на позовну заяву просив проводити розгля справи без участі відповідача та представника відповідача (т. 1 а.с. 234).
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Отже, оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За змістом вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.
Згідно постанови КЦС Верховного Суду від 30 вересня 2022 року у справі за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбулось, то датою його ухвалення є дата складання повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.
Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, враховуючи відзив відповідача, відповідь на відзив позивача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі рішення та часткового задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що 09.04.2024 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Кредитодавець) та ОСОБА_1 (Позичальник) укладено Договір кредитної лінії № 566742460 (т. 1 а.с. 43-65).
Відповідно до п. 2.1 договору Кредитодавець зобов`язується надати Позичальникові кредит у вигляді Кредитної лінії, в сумі кредитного ліміту у розмірі 6900,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. 
Кожен окремий транш за цим договором надається позичальнику шляхом ініціювання кредитного переказу грошових коштів з рахунку кредитодавця, на рахунок позичальника, використовуючи реквізити платіжної картки 5375-41ХХ-ХХХХ-9267, що відбувається не пізніше ніж протягом 3 банківських днів з моменту укладення договору чи ініціювання отримання чергового траншу за договором (п. 5.1 договору).
Кінцева дата повернення кредиту – 09.05.2029 року (п. 7.3 договору).
У пункті 8.1-п. 8.2 договору визначено, що за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом. Інших витрат позичальника договором не передбачено. Процентна ставка за договором є фіксованою і не підлягає зміні кредитодавцем в односторонньому порядку в сторону погіршення для позичальника. 
Пунктом 8.3 договору визначено, що на момент укладення цього договору та отримання першого траншу за цим договором базова процентна ставка складає 2,50% в день від суми залишку кредиту.
За період від дати видачі першого траншу до 09.05.2024 року розрахунок витрат за кредитом здійснюється за процентною ставкою 1,22 % від суми кредиту за кожний день користування ним (п. 8.5.1 договору).
У разі якщо позичальник вчинить описані в п. 3.2 договору дії щодо продовження дисконтного періоду один або декілька разів, за період з наступного дня після 09.05.2024 року розрахунок витрат за кредитом здійснюється за ставкою 2,44% в день від суми кредиту за кожний день користування ним, що становить 889,69% річних (п. 8.5.2 договору).
Пунктом 9.2.2.1 договору визначено, що позичальник зобов`язаний здійснювати повернення суми кредиту та сплату нарахованих процентів на поточний рахунок кредитодавця, що вказаний в реквізитах договору, у строки, передбачені договором.
Згідно п. 14.1 Кредитного договору визначено, що невід`ємною частиною цього Договору є Правила та Паспорт споживчого кредиту, що надано Позичальнику до укладення Договору. Уклавши цей Договір, Позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися Правил, текст яких розміщений на сайті Кредитодавця - www.moneyveo.ua.
Вказаний договір був підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «ZTCE», відправлений 09.04.2024 року о 18:03:03, введений 09.04.2024 року о 18:04:44, про що зазначено у розділі 15 «Реквізити сторін» (а.с. 65).
09.04.2024 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти у розмірі 6 900, 00 грн. на банківську карту № НОМЕР_2 хх-хххх-9267, отримувачем за якою є ОСОБА_1 , що підтверджується платіжним дорученням (т. 1 а.с. 108). 
Факт переказу коштів на рахунок відповідача також підтверджується довідкою АТ «Універсал Банк» від 11.02.2026 року, що була отримана на вимогу ухвали суду від 12.01.2026 року, в якій зазначено, що на ім`я  ОСОБА_1 банком булоемітовано платіжну картку № НОМЕР_3 , на яку за період з 09.04.2024 року по 14.04.2024 року було зараховано 6 900,00 грн. (т. 2 а.с. 21-22).
Відповідно до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», а також ряду укладених додаткових угод до Договору факторингу №19 від 28.11.2019, №26 від 31.12.2020, №27 від 31.12.2021, №31 від 31.12.2022, №32 від 31.12.2023, до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 566742460 від 09.04.2024 року на загальну суму 17 767,50 грн., що також підтверджується реєстром прав вимоги №225 від 18.04.2023 року (т. 1 а.с. 122-128, 133-148).
19.12.2024 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 19/1224-01, відповідно до якого до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 566742460 від 09.04.2024 року на загальну суму 36 052,50 грн., що також підтверджується реєстром прав вимоги №2 від 19.12.2024 року (т. 1 а.с. 150-160).
29.05.2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Ейс» укладено договір факторингу №29/05/25-Е, згідно умов якого Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб – боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суми позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту (т. 1 а.с. 165-171).
Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №29/05/25-Е від 09.04.2024 року, ТОВ «Ейс» отримало право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 566742460 від 09.04.2024 року на загальну суму 36 052,50 грн. (т. 1 а.с.175-177).
Згідно наданих розрахунків заборгованості та виписки з особового рахунка за кредитним договором № 566742460 від 09.04.2024 року, заборгованість ОСОБА_1 станом на 05.06.2025 року становить 36 052,60 грн., яка складається з 6900,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 25702,50 грн. - заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом, 3450,00 грн. - заборгованість за штрафними санкціями (т. 1 а.с. 184-188).
Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 32 602,50 грн.
Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення.
Згідно з положеннями статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна умов договору не допускається.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).
За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до положень ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, сплата неустойки.
Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якого договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 № 127/33824/19.
Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію).
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
У ч. 1 ст. 1048 ЦК України зазначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з положеннями ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим до виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
У ході розгляду справи стороною позивача доведено те, що позивач на даний час є законним правонаступником стягувача за укладеним договором, боржником за якими є відповідач.
Матеріалами справи підтверджено укладення відповідачем кредитного договору та отримання ОСОБА_1 на картковий рахунок кредитних коштів в сумі 6 900,00 грн.
Стороною відповідача наданий позивачем розрахунок не спростовано, як і не надано доказів належного виконання договірних зобов`язань за договором кредитної лінії та сплати коштів в добровільному порядку.
За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.
З огляду на викладене, позивачем доведено належними доказами укладення відповідачем кредитного договору № 566742460 від 09.04.2024 року, отримання на картковий рахунок кредитних коштів та неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, наявності заборгованості за кредитним договором за основною сумою боргу в розмірі 6 900,00 грн., які підлягають стягненню в судовому порядку.
Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками по договорам позики. 
За змістом ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Згідно з положеннями Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.
За змістом статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період продовжується з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
В Україні особливий період розпочався з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року та триває по теперішній час.
На підтвердження обставин поширення положень Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ОСОБА_1 надав довідку №25/3510/1 військової частини НОМЕР_4 Національної гвардії України від 25.08.2025 року, відповідно до якої зазначено, що солдат ОСОБА_1 проходить військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині Національної гвардії України з 12.06.2025 року по теперішній час. Також суду надано копію військового квитка серії НОМЕР_5 від 19.04.2017 року, в якому зазначено відомості проходження військової служби з 2017 року (т. 1 а.с. 235-244).
У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) викладено правовий висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», який полягає у тому, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142.
Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. На вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники.
Надані відповідачем документи суд оцінює як такі, що підтверджують наявність у ОСОБА_1 пільг щодо нарахування штрафів, пені та процентів за користування кредитом в розумінні ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей».
За вказаних обставин, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача нарахованих відсотків за кредитним договором, а тому у вказаній частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд прийшов до наступного.
За п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК Українидо витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 751/3840/15-ц від 20.09.2018 року на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.
Так, у матеріалах справи міститься: копія договору про надання правової допомоги №29/05/25-01 від 29.05.2025 року, додаткова угода №257700847146 від 30.05.2025 року до договору про надання правничої допомоги, акт прийому-передачі наданих послуг від 05.06.2025 року (т. 1 а.с. 189-194).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставіст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини у справах «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Крім того, у рішенні в справі Laventsv. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі ст. 41 Конвенції суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
На ці ж обставини та критерії посилається Верховний Суд у справі №756/2114/17 від 13.02.2019 року, зменшивши розмір судових витрат, зважаючи на те, що заявлений розмір був неспівмірний зі складністю справи.
Враховуючи предмет позову, складність та обсяг самої справи, співмірність складності справи із наданими адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого вст. 13 ЦПК України, суд приходить до висновку, що витрати в розмірі 2000,00 грн. відповідатимуть критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також не суперечатимуть принципу розподілу таких витрат
Відповідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи вищенаведене, керуючись статтями статтями 11, 526, 530, 610, 626, 1048, 1049, 1050, 1054, 1077 ЦК України, Законом України «Про споживче кредитування», статтями 13, 33, 130, 141, 247, 258, 259, 263-265, 273, 280, 354 ЦПК України, суд,
у х в а л и в:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Ейс» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Ейс» заборгованість за кредитним договором №566742460 від 09.04.2024 року у розмірі 6900,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Ейс судовий збір у розмірі 512,57 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн.
У задоволенні решти вимог - відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Ейс», ЄДРПОУ 42986956, місцезнаходження: 02090, м. Київ, Харківське шосе, буд. 19, оф. 2005.
Відповідач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_6 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .
Текст рішення складено 14.05.2026 року.
Суддя Г.М. Лебідь-Гавенко