Справа № 703/7516/25 
2/703/340/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2026 року м. Сміла
Смілянський міськрайонний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді Криви Ю.В.,
за участю секретаря судового засідання Холодняк Л.П.,
представника позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації за частку у праві спільної сумісної власності,
встановив:
У листопаді 2025 року представник позивача звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації за частку у праві спільної сумісної власності.
В обґрунтування позову вказує, що починаючи з 19.12.2015 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який заочним рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 29.11.2024 було розірвано.
В період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі подружжям було придбано автомобіль Nissan Qashqai, легковий, 2021 року випуску, VIN № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Право власності на транспортний засіб зареєстровано за ОСОБА_3 .
Після розірвання шлюбу вказаний автомобіль залишився у користування відповідачки, яка в позасудовому порядку відмовляється вирішити питання щодо поділу рухомого майна.
За таких обставин, ОСОБА_2 змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів.
Оскільки спірний автомобіль зареєстрований на праві приватної власності за відповідачкою, є неподільною річчю, позивач вважає, що належним способом захисту буде стягнути з відповідачки на його користь вартість половини цього автомобіля.
Згідно висновку експертного дослідження № ЕД-19/112-25/13400-АВ від 15.10.2025, складеного судовим експертом Кіровоградського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру, середня ринкова ціна автомобіля Nissan Qashqai, легковий, 2021 року випуску, VIN № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , станом на момент проведення експертного дослідження (15.10.2025) становить 982 830,00 грн.
Відтак, просить стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача 491 415,00 грн компенсації вартості 1/2 частки автомобіля Nissan Qashqai, легковий, 2021 року випуску, VIN № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , а також понесені витрати на сплату судового збору та витрат за проведення експертного дослідження.
Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 04 грудня 2025 року відкрито провадження у справі, вирішено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження.
23 грудня 2025 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, узагальнені доводи в якому зводяться до такого.
Так, стороною відповідача не оспорюється, що автомобіль Nissan Qashqai, легковий, 2021 року випуску, VIN № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 придбано під час офіційного шлюбу між сторонами , а саме 07.07.2021.
Однак, відповідач просить суд звернути увагу, що починаючи з лютого 2023 року між сторонами були припинені стосунки, що призвело до розірвання шлюбу 29.11.2024 за рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області. Саме в рішенні суду по справі №703/5663/24 встановлено факт відсутності ведення спільного побуту та господарства з лютого 2023 року.
Однак, як засвідчено рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 29.11.2024 року по справі №703/5663/24, про що вище зазначав Відповідач, у лютому 2023 року стосунки Позивача та Відповідача фактично завершились як і обов`язки Позивача щодо сплати грошового зобов`язання по кредиту на спірний автомобіль і лягло на плечі лише Відповідача, тобто Позивач з 2023 року не здійснював платежів на погашення кредитного зобов`язання за спільне сумісне майно, Відповідач самостійно проводила оплати по кредитному договору попри спільні обов`язки щодо даного правочину, що підтверджується Випискою з рахунку у період з 07.07.2021 – 06.07.2024, квитанціями про сплату. 
В загальному ОСОБА_3 було одноосібно виплачено протягом 18 (вісімнадцяти) місяців грошових коштів за кредитним зобов`язанням у розмірі - 202 649,40 грн. Позивач в свою чергу на момент розірвання відносин повністю перестав виконувати спільні обов`язки по виплаті кредитного зобов`язання, тому опинившись у скрутній ситуації Відповідач звернулася до ОСОБА_4 за фінансовою допомогою, з яким було укладено Договір позики №09032023 від 09.03.2023 на суму – 200 000,00 (двісті тисяч) грн., також було погоджено між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , що ОСОБА_4 особисто відправлятиме кошти впродовж 12 (дванадцяти) місяців на рахунок банку кредитора від імені ОСОБА_3 в межах Договору Позики, а саме ОСОБА_4 було сплачено 135 525,70 грн. Таким чином, відповідачем було сплачено кредитного зобов`язання самостійно на суму - 202 649,40 грн. із 405 764, 31 грн., що становить майже 50% сплати від загальної суми кредиту одноособово, та 30% від загальної вартості автомобіля відповідно до Договору №210313 від 13.03.2021, не вівши спільного побуту з Позивачем, що і стало причиною звернення за позикою до ОСОБА_4 , адже на утриманні Відповідача ще перебували неповнолітні діти.
Відповідач також просить суд звернути увагу, що як і сплата кредитних зобов`язань з лютого 2023 року, так і технічне обслуговування, ремонт та покращення зовнішнього стану автомобіля лягла виключно на плечі ОСОБА_3 , а саме відповідно до Акту наданих послуг від 03.03.2023 року був проведений технічний огляд та відкореговано технічний стан авто на суму – 6 316,00 грн, також відповідно до Акту виконаних робіт №09/05/25 від 09.05.2025 був проведений ремонт авто, а саме заміна заднього бамперу та фарбування заднього бамперу на суму – 21 800,00 грн, згідно Акту виконаних робіт №ТН-00000047 від 14.08.2025 був знову ж таки проведений технічний огляд та мінімальні покращення технічного стану транспортного засобу на суму – 7 271,90 грн. 
Також значно витратний ремонт, а саме: зняття встановлення ДВЗ, замір блоку ДВЗ, шліфування колінвалу, ремонт ГБЦ, розточка блоку, ремонт постелі розпредвалів, ремонт ДВЗ, заміна ГРМ, заміна сальників колінвалу, ремонт паливної системи, мийка деталей, заміна подушок двигуна, відновлення компресора, зняття/ встановлення АКПП, відновлення вихлопної системи, відновлення системи охолодження на загальну вартість – 102 240,00 грн, що підтверджується Рахунком на оплату №63 від 05.02.2025 року та Актом наданих послуг №141 від 05.02.2025. 
Також, комплект прокладок ДВЗ, комплект ГРМ, поршень двигуна к-т 4 шт., кільця поршневі, вал колінчастий, шатун ДВЗ к-т, підшипники ковзання к-т на ДВЗ, маслонасос ДВЗ, варіатор фар газорозподілу, розподільчий вал ДВЗ, egr клапан ДВЗ, радіатор охолоджування, клапан системи подачі оливи на загальну вартість 202 701.00 грн, що підтверджується Рахунком на оплату №64 від 05.02.2025 року та Видатковою накладною №142 від 05.02.2025 року. 
Тобто, Відповідачем за час користування машини було понесено додаткові витрати на утриманні транспортного засобу та його покращення у розмірі – 340 328,90 грн. одноосібно. 
Відповідач просить суд звернути увагу, що у зв`язку з безпековою ситуацією в Україні разом із дітьми перебували на території Республіки Польща у період з березня 2022 року по липень 2022 року. Кошти, які Відповідач отримувала в цей час, мали характер допомоги на утримання дітей та забезпечення їхніх потреб у зв`язку з чим не можуть розглядатися як особистий дохід або спільні кошти подружжя. Усі ці кошти, у сумі близько 4843,83 доларів США як допомогу внукам від дідуся, який там проживає та як соціальні виплати ("Сімейний Капітал Опіки" ( ОСОБА_5 ): 500 злотих протягом 24 місяців або 1000 злотих протягом 12 місяців на другу й наступні дитини віком 12-35 місяців. Одноразова допомога 300 злотих: Для кожного, хто перетнув кордон після 24 лютого 2022 року. Субсидія на ясла: До 400 злотих на місяць за перебування дитини в яслах, садочку чи дитячому клубі) були відправлені на рахунок ОСОБА_2 для майбутніх дитячих потреб . За допомогою PayPal міжнародної електронної платіжної системи з метою зберігання на майбутні потреби дітей у навчанні. Ці кошти тимчасово перебували на рахунку Позивача на доларовій картці Моно банку з номером 4441114480799947 на яку він здійснював перекази з його PayPal системи, що підтверджується виписками системи Pay Pal та польською випискою про соціальні виплати «Сімейний Капітал Опіки». 
Таким чином, усна домовленість між Позивачем і Відповідачем і заключалась з тієї позиції, що він не має претензій до автомобіля та залишення його Відповідачу, а Позивач залишає собі кошти у розмірі 4843,83 доларів (204 688,93 грн), які являлись соціальною допомогою для спільних дітей, та були на рахунку Позивача і Відповідач не має претензій та не вимагатиме їх повернення, однак Позивач порушив домовленості та вирішив залишити собі і кошти і отримати компенсацію за автомобіль, за який Відповідач протягом 18 місяців одноосібно виконувала кредитні зобов`язання та не вимагала поділу коштів, які надсилались Позивачу. 
Також, Відповідачу відомий факт перебування на рахунку Позивача на момент розлучення і до моменту розлучення, а саме до 29.11.2024 року включно, значної суми грошових коштів, що також входить до спільної сумісної власності подружжя, що Позивач приховує та не заявляє про таке спільне майно. 
Позивач протягом усього періоду користування Відповідачем спірним транспортним засобом фактично усунувся від виконання обов`язків співвласника спільного сумісного майна. Зокрема, Позивач не здійснював жодних платежів за кредитним договором, за рахунок якого було придбано автомобіль, не ніс витрат, пов`язаних з його утриманням, експлуатацією та збереженням, у тому числі не сплачував обов`язкові платежі за технічне обслуговування, технічні огляди, ремонти та інші необхідні витрати. Усі зазначені фінансові зобов`язання протягом тривалого часу виконувалися відповідачкою одноосібно та за рахунок її особистих коштів.
Отже, Відповідачем було сплачено одноосібно після завершення спільного проживання та ведення побуту 50% кредитних зобов`язань за спільний автомобіль, а саме у розмірі - 202 649,40 грн, перераховано на рахунок Позивача кошти на утримання дітей у розмірі - 204 688,93 грн. та не було заявлено вимоги щодо їх повернення на підставі спільної усної домовленості, витрачено на технічне обслуговування спірного автомобіля - 35 387,90 грн. одноосібно, це те що було здійснено Відповідачем та підтверджено належними та допустимими доказами, які додаються до Відзиву, а зі сторони Позивача - було порушено усну домовленість та висунуто вимоги щодо стягнення грошової компенсації за 1/2 автомобіля по ринковій ціні, яка навіть не відповідає дійсності і значно завищена, тому є підозри вважати, що позивач в даному випадку вчиняє спроби до безпідставного збагачення за рахунок Відповідача, тож просить суд звернути на це увагу. 
Позивач надав разом із позовною заявою Висновок експертного дослідження Експертно-криміналістичного центру МВС України м. Кропивницький від 15.10.2025 року, в якому судовий експерт визначив ринкову вартість зазначеного автомобіля на момент 15.10.2025 року у розмірі – 982 830,00 грн. без її фактичного огляду, перевірки технічних характеристик на даний момент, технічної справності, зовнішнього вигляду. 
Відповідач також зверталася до експерта з оцінки, а саме до ТОВ «Є СЕРВІС» з метою продажу свого транспортного засобу та отримала Звіт про незалежну оцінку майна, а саме спірного автомобіля, який на основі всіх вказаних технічних характеристик та особливостей машини розрахував ринкову вартість авто таку, яка значно відрізняється від заявленої Позивачем, а саме у розмірі – 732 000,00 грн, що на 282 830,00 грн є меншою. Така велика різниця у ринковій ціні може стверджувати на ще одну підставу вважати, що Позивач намагається безпідставно та неправомірне збагатитись за рахунок Відповідача, у якої на утриманні перебувають неповнолітні діти. 
Таким чином, з огляду на викладене, сукупний аналіз виконаних відповідачем кредитних зобов`язань, перерахованих позивачу особистих коштів, а також витрат на утримання автомобіля свідчить про відсутність будь-якої заборгованості відповідача перед позивачем у межах спірних правовідносин. 
Враховуючи викладене сторона відповідача просить у задоволенні позову відмовити.
Відповідь на відзив позивачем подана не була.
Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 20.04.2026, підготовче провадження по справі закрито та призначено розгляд справи до судового розгляду.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, з підстав, наведених у позові.
У судове засідання відповідач, та її представник не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про перебування на розгляді цієї справи обізнані, про причини неявки суду не повідомили. Заяв про відкладення розгляду справи до суду не подавав.
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до постанови КЦС ВС від 01.10.2020 року у справі № 361/8331/18, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.
Заслухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що вимоги за позовом ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню з таких підстав.
Вирішуючи по суті даний спір, суд виходить з того, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).
Положеннями ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що сторони у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 19 грудня 2015 року, який було розірвано рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 29 листопада 2024 року, що підтверджується вказаним рішенням суду. Також рішенням суду встановлено, що сторони у лютому 2023 року припинили шлюбні стосунки та ведення спільного господарства, що у свою чергу не потребує доведенню відповідно до принципу преюдиційності, а конкретно обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доводяться знову при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини згідно ст. 82 ЦПК України. 
Сторонами не заперечується, що за час перебування у шлюбі ними набуто майно, а саме автомобіль Nissan Qashqai, легковий, 2021 року випуску, VIN № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , який був зареєстрованим за відповідачкою ОСОБА_3 , згідно інформації Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях від 26.08.2025.
Вказаний автомобіль було придбано згідно договору купівлі-продажу від 13.03.2021, укладеного між ТОВ «Метка», дилера імпортера автомобіля Nissan – «Ніссан Мотор Україна», на території Черкаської області в особі директора ОСОБА_6 та ОСОБА_3 . Предметом договору є автомобіль Nissan Qashqai кузов НОМЕР_1 . Ціна автомобіля, строки та умови сплати покупцем наведені у Додатку № 1 до договору.
У Додатку № 1 до вказаного договору купівлі-продажу автомобіля ціна автомобіля з ПДВ становить 702 830,00 грн.
06.07.2021 між тими ж сторонами було укладено Додаткову угоду коригування ціни автомобіля, згідної угоди сторони узгодили ціну автомобіля, яка змінилася внаслідок зміни рекомендованої роздрібної ціни імпортером «Нісан Мотор Україна» відповідно до прайс листа від 01.07.2021, відтак ціна автомобіля з ПДВ склала 681 770,00 грн.
Також 06.07.2021 між тими ж сторонами було укладено Додаткову угоду до Договору № 210313 купівлі-продажу автомобіля, згідно якої покупець має право передати (продати, передати у заставу, іншим чином відчужити) свої майнові права, отримані за цим договором банку, що надав кредитування покупцеві – а саме: АТ «Креді Агріколь Банк» та продавець підписанням цього Додатку надає дозвіл на таку передачу майнових прав. Передача будь-яких прав іншим особам допускається виключно за письмовою згоди іншої сторони.
07.07.2021 між тими сторонами було підписано акт прийому-передачі автомобіля Nissan Qashqai кузов НОМЕР_1 .
07.07.2021 між АТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_3 було укладено комплексний договір 1/4140001 (кредиту та застави). За цим договором Банк надає позичальнику кредит на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, а позичальник зобов`язаний повернути Банку кредит у порядку та в строки, встановлені договором. Кредит надається на наступних умовах: сума кредиту – 405764,31 грн, строком до 06.07.2024 включно; процентна ставка 0,01% річних. Предметом застави є автомобіль Nissan Qashqai кузов НОМЕР_1 .
Також, 07.07.2021 ОСОБА_2 було подано заяву до АТ «Креді Агріколь Банк», якою останній надає згоду ОСОБА_3 , яка є його дружиною, на укладення з АТ «Креді Агріколь Банко» кредитного договору на умовах, визначених на її власний розсуд та/або договору застави, що буде виступати забезпеченням виконання зобов`язань ОСОБА_3 перед Банком. 
Окрім того між АТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_3 було підписано Таблицю обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит.
07.07.2021 між АТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № Р1/414002, згідно якого поручитель поручається перед Банком за повне та своєчасне виконання зобов`язань ОСОБА_3 , які виникають з комплексного договору № 1/4140001 від 07.07.2021.
Таким чином, судом встановлено, що автомобіль Nissan Qashqai кузов НОМЕР_1 було придбано сторонами під час перебування у шлюбі.
Оскільки вказане майно було придбано в період шлюбу, тому відповідно до положень ст. 60 СК України, є спільної сумісною власністю подружжя.
Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, суд приймає до уваги те, що відповідно до вимог статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).
Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.
Отже, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними, враховуючи норми ст. 70 СК України.
За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя.
Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Відповідно до ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.
Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений (ст. 69 СК України).
За загальним правилом, при розгляді справ про поділ спільного майна подружжя вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
У Рішенні Конституційного Суду України від 19.09.2012 у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України № 1 -8/2012 (№ 17-рп/2012), яким встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).
Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою (ч. 1ст. 65 СК).
Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1ст. 70 СК України). Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). 
Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини та чоловіка закріплені у статті 57 СК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.
Таким чином, у випадку, коли один із співвласників погодився отримати грошову компенсацію замість своєї частки в спільному майні, а інша сторона не погодилася її добровільно виплачувати з будь-якої причини, зацікавлений в одержанні замість своєї частки у майні грошової компенсації співвласник звертається до суду із позовом на підставі статті 364 ЦК України.
Суд бере до уваги, що відповідач надала належні та допустимі докази того, що кредитні кошти отримані за кредитним договором від 07.07.2021 використані подружжям на придбання спірного автомобіля, адже за змістом цього договору метою отримання кредитних коштів зазначено саме придбання автомобіля.
Відповідно до частини другої статті 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.
Згідно з частиною четвертою статті 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
У постанові від 22 квітня 2021 року у справі № 161/5448/18 (провадження № 61-14732св20) Верховний Суд зробив висновок, що спірне майно придбане за кредитні кошти, отримані подружжям за час шлюбу, відтак, право на це майно у рівних частках набули позивач і відповідач, при цьому боргові зобов`язання є спільними для обох із подружжя, незалежно від того, із ким із подружжя укладений кредитний договір. У зв`язку із зазначеним вище відсутні підстави для відступлення від засад рівності часток у спільному майні подружжя.
Наявність боргів подружжя та виникнення зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення кредитних коштів, не змінює статусу спільності набутого за час шлюбу майна за позичені кошти, які були використані в інтересах сім`ї, а саме на придбання цього майна.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 червня 2020 року в справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19), дійшла висновку, що правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї (пункт 61).
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у пункті 62 вказаної постанови погодилася з відповідним висновком Верховного Суду України, викладеним у постановах від 27 квітня 2016 року у справі № 537/6639/13-ц (провадження № 6-486цс16) та від 14 вересня 2016 року у справі № 334/5907/14-ц (провадження № 6-539цс16), про солідарний характер відповідальності подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, якщо інше не передбачене такими правочинами.
Отже, суд виходить з того, що автомобіль є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, адже придбаний під час перебування сторін у шлюбі, водночас презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя сторонами не спростована.
Тому підстави для відступу від засад рівності часток подружжя при поділі майна відповідно до частини третьої статті 70 СК України відсутні.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що автомобіль є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, адже придбаний під час перебування сторін у шлюбі, при цьому відповідач, яка після розірвання шлюбу сплатила кредитні кошти, отримані для придбання автомобіля, не позбавлена права на звернення до суду із позовом про стягнення коштів з позивача, як солідарного боржника.
Позивачем до позову було додано висновок експертного дослідження № ЕД-19/112-25/13400-АВ від 15.10.2025, згідно якого середня ринкова ціна автомобіля Nissan Qashqai, VIN НОМЕР_1 , 2021 року випуску станом на момент проведення експертного дослідження (15.10.2025) становила 982 830,00 грн.
Поряд з цим, згідно Звіту про незалежну оцінку майна автомобіля Nissan Qashqai, VIN НОМЕР_1 , 2021 року випуску, державний номер НОМЕР_2 , який було надано відповідачкою, вартість автомобіля станом на 17.12.2025 становить 732 000,00 грн.
Оскільки, згідно висновку експертного дослідження, наданого позивачем визначалась лише середня ринкова ціна автомобіля Nissan Qashqai, VIN НОМЕР_1 , 2021 року випуску, а згідно Звіту про оцінку майна, наданого відповідачкою було проведено дослідження саме конкретного спірного автомобіля, зважаючи на викладене вище, судом береться до уваги вартість спірного рухомого майна, визначена у Звіті про незалежну оцінку майна автомобіля Nissan Qashqai в розмірі 732 000,00 грн.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також те, що автомобіль, придбаний під час шлюбу, є неподільною річчю, суд приходить до висновку, що з метою ефективного захисту прав позивача, в порядку поділу майна колишнього подружжя, беручи до уваги поданий відповідачкою Звіт про вартість майна, слід стягнути з відповідачки на користь позивача грошову компенсацію за 1/2 частину автомобіля марки Nissan Qashqai, VIN НОМЕР_1 , 2021 року випуску, державний номер НОМЕР_2 , а саме: 366000,00 грн.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За приписами ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.3,4,5,10,12,13,76-81,89, 102, 141,247,259,265,268,273,353 ЦПК України, суд,
ухвалив:
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації за частку у праві спільної сумісної власності - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 366 000 (триста шістдесят шість тисяч) грн 00 коп. компенсації вартості 1/2 частки автомобіля Nissan Qashqai, VIN НОМЕР_1 , 2021 року випуску, державний номер НОМЕР_2 
В решті позову відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення набирає законної сили протягом тридцяти днів з дня його проголошення, якщо не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення складено 29 червня 2026 року. 
Сторони у справі:
Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 . 

Головуючий: Ю. В. Крива