ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2026 року
м. Київ

справа № 369/14684/24
провадження № 61-4424св26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Сердюка В. В., Шиповича В. В.,

учасники справи:
заявник - приватний виконавець виконавчого округу Київської області Крегул Іван Іванович;
боржник - ОСОБА_1 ;
стягувач - акціонерне товариство «Сенс Банк»;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника  ОСОБА_1 - адвоката Лупейко Олександра Васильовича на постанову Київського апеляційного суду від 11 лютого 2026 року у складі колегії суддів: Борисової О. В., Таргоній Д. О., Голуб С. А.

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина 

Короткий зміст заявлених вимог

В серпні 2024 року приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Крегул І. І. (далі - приватний виконавець Крегул І. І.) звернувся до суду з поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку.

Подання приватного виконавця Крегула І. І. обґрунтоване тим, що у нього на виконанні перебуває виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 369/10609/13-ц, виданого 30 жовтня 2023 року Києво-Святошинським районним судом Київської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - АТ «Альфа-Банк»), яке змінило найменування на акціонерне товариство «Сенс Банк» (далі - АТ «Сенс Банк»), суми заборгованості за кредитом в розмірі 8 317 730,64 грн та судового збору у розмірі 3 441 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за боржником ОСОБА_2 на праві приватної власності зареєстровано домоволодіння та земельна ділянка, кадастровий номер 3222486201:01:001:0001, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

У процесі примусового виконання рішення приватним виконавцем було встановлено, що спадкоємцем померлого ОСОБА_2 є ОСОБА_1 , яка свідоцтво про право на спадщину не отримала та не зареєструвала майно, що залишилося після померлого ОСОБА_2 . Разом з цим, все майно, що залишилося від померлого фактично належить боржнику ОСОБА_1 , яка зобов`язана задовольнити вимоги в межах вартості майна, отриманого у спадщину.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 грудня 2022 року було задоволено заяву АТ «Альфа-Банк» про заміну сторін виконавчого провадження та видачу виконавчого листа у цивільній справі, а саме: замінено стягувача ПАТ «Укрсоцбанк» на його правонаступника АТ «Альфа-Банк», а також замінено сторону (боржника) виконавчого провадження із ОСОБА_2 на його правонаступників ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Враховуючи викладене, приватний виконавець Крегул І. І. просив звернути стягнення на належне боржнику ОСОБА_1 нерухоме майно, а саме 1/2 частину домоволодіння та земельної ділянки, кадастровий номер 3222486201:01:001:0001, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на які не зареєстровано в установленому законом порядку.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 жовтня 2025 року у складі судді Янченка А. В. подання приватного виконавця Крегула І. І. задоволено. Звернуто стягнення на належне боржнику ОСОБА_1 нерухоме майно, а саме: 1/2 частину домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер 3222486201:01:001:0001, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 право власності, на яке не зареєстроване в установленому законом порядку.

Задовольняючи подання приватного виконавця Крегула І. І., суд першої інстанції виходив з того, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що зареєстровані за ОСОБА_2 житловий будинок та земельна ділянка, що знаходяться за адресою:  АДРЕСА_1 є спадковим майном, 1/2 частина цього майна належить спадкоємцю ОСОБА_1 , якою не було вчинено дій, необхідних для державної реєстрації права власності на це майно.

Боржник ОСОБА_1 у добровільному порядку рішення суду про стягнення заборгованості не виконала, борг не повернула. Приватний виконавець, здійснюючи заходи, щодо пошуку майна боржника, за рахунок якого можливо задовольнити вимоги стягувача, встановив, що боржник не має грошових коштів та іншого майна у достатній кількості, на яке приватним виконавцем може бути звернуто стягнення з метою виконання рішення суду, однак виявив належність боржнику житлового будинку та земельної ділянки, право власності на які нею належним чином не зареєстроване.

В даному випадку приватний виконавець обґрунтовано звернувся до суду з вказаним поданням, оскільки відсутність державної реєстрації права власності за боржником ОСОБА_1 на земельну ділянку та житловий будинок, які належать боржнику, однак нею не зареєстровані, унеможливлює подальшу примусову реалізацію цього майна, а отже, і виконання судового рішення.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції 

Постановою Київського апеляційного суду від 11 лютого 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення. Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 жовтня 2025 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість подання приватного виконавця Крегула І. І., повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права. 

Короткий зміст вимог касаційної скарги

03 квітня 2026 року представник ОСОБА_1 - адвокат Лупейко О. В. подав до Верховного Суду через підсистему Електронний суд касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 11 лютого 2026 року, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга подана на підставі пунктів 1, 4 частини другої статті 389, пункту 3 частини третьої статті 411 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) та обґрунтована тим, що апеляційний суд не врахував правових висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених в постанові Верховного Суду від 03 лютого 2026 року у справі № 380/24311/23, а також не розглянув клопотання про відкладення розгляду справи.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 квітня 2026 року відкрито касаційне провадження в цій справі, витребувано її матеріали з Києво-Святошинського районного суду Київської області та зупинено виконання ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 жовтня 2025 року.

16 квітня 2026 року справа № 369/14684/24 надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 квітня 2026 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. 

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Лупейко О. В.  мотивована тим, що 09 лютого 2026 року  ОСОБА_1 стало відомо про виїзд її представника адвоката Коркмазової В. А. на невизначений час до Туреччини та неможливість її з`явитися в судове засідання, призначене на 11 лютого 2026 року. У зв`язку з цим, оскільки ОСОБА_1 потрібен був час для пошуку іншого представника, то 11 лютого 2026 року вона подала до Київського апеляційного суду клопотання про відкладення розгляду справи, однак апеляційний суд не звернув увагу на це клопотання та розглянув справу за відсутності ОСОБА_1 , чим порушив її права бути заслуханою, що свідчить про невиконання судом гарантій щодо справедливого і публічного розгляду справи.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 листопада 2013 року у справі № 369/10609/13-ц стягнуто з ОСОБА_2 , який зареєстрований та проживає за адресою:  АДРЕСА_1 , на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитом в сумі 8 317 730,64 грн та судовий збір 3 441 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

07 грудня 2016 року Києво-Святошинською районною державною нотаріальною конторою Київської області була заведена спадкова справа № 561/2016 після смерті ОСОБА_2 

30 липня 2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» пред`явило до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області претензію № 12-83-43 до спадкоємців померлого боржника ОСОБА_2 .

На день відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 за адресою:  АДРЕСА_1 , були зареєстровані: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 .

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської областівід 27 грудня 2022 року у справі № 369/10609/13-ц задоволено заяву АТ «Альфа-Банк» про заміну сторін виконавчого провадження та видачу виконавчого листа у цивільній справі, а саме: замінено стягувача зПАТ «Укрсоцбанк» на його правонаступника АТ «Альфа-Банк», а також замінено боржника ОСОБА_2 на його правонаступників ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в межах вартості майна прийнятого у спадщину.

31 жовтня 2023 року у межах виконавчого провадження НОМЕР_1 приватним виконавцем Крегул І. І. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості по кредиту в розмірі 8 317 730,64 грн та судовий збір у розмірі 3 441 грн.

У процесі примусового виконання рішення приватним виконавцем Крегул І. І. було вжито заходів щодо перевірки майнового стану боржника ОСОБА_1 .

Так, згідно відповіді Пенсійного фонду України №179794636 від 31 жовтня 2023 року про фізичних осіб боржників, які отримують пенсії, розмір їх пенсій та найменування органу Пенсійного фонду України, на обліку в якому перебуває боржник, та інформацію про фізичних осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно правовими договорами, про їх останнє місце роботи в ПФУ відсутні дані про отримання доходу.

Відповідно до відповіді на запит №179794640 від 31 жовтня 2023 року до Державної фіскальної служби України про наявні рахунки у боржників - юридичних осіб та/або фізичних осіб - підприємців, а також рахунки, відкриті боржником - юридичною особою через свої відокремлені підрозділи - боржник за вказаним у запиті податковим номером або серією (за наявності) та номером паспорта на обліку в органах ДФС не перебуває.

Згідно відповіді на запит № 179794639 від 31 жовтня 2023 року до Державної податкової служби України про джерела та/або суми доходів, нарахованих податковими агентами на користь боржників - фізичних осіб, та розміри утриманого податку з доходів боржників-фізичних осіб, та/або загальну суму річного доходу, задекларованого боржником - фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи, та суму утриманого податку (для фізичних осіб, які є самозайнятими особами), та/або загальну суму доходу та суму податку за звітний період, задекларованих боржником - фізичною особою - підприємцем в податковій декларації платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця - інформація щодо джерел отримання доходів в ДРФО відсутня.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта вбачається, що за боржником ОСОБА_1 нерухоме майно не зареєстровано.

Таким чином, в ході проведення виконавчих дій приватний виконавець Крегул І. І. встановив, що у боржника коштів чи рухомого майна, на яке можливо звернути стягнення для задоволення вимог стягувача в повному обсязі, немає.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо ОСОБА_1 вбачається відсутність зареєстрованого права власності на спадкове майно, після померлого ОСОБА_2 , а саме на: житловий будинок, загальною площею 423,8 кв. м та земельну ділянку загальною площею 0,1297 га, кадастровий номер 3222486201:01:001:0001, що знаходиться за адресою:  АДРЕСА_1 .

Вказаний житловий будинок та земельна ділянка зареєстровані за ОСОБА_2 , є спадковим майном, 1/2 частина якого належить спадкоємцю ОСОБА_1 .

Боржником ОСОБА_1 не було вчинено дій, необхідних для державної реєстрації права власності на вказану земельну ділянку та житловий будинок.

Боржник ОСОБА_1 у добровільному порядку рішення суду про стягнення заборгованості не виконала, борг не повернула.

Приватний виконавець, здійснюючи заходи, щодо пошуку майна боржника, за рахунок якого можливо задовольнити вимоги стягувача, встановив, що боржник не має грошових коштів та іншого майна у достатній кількості, на яке приватним виконавцем може бути звернуто стягнення з метою виконання рішення суду, однак виявив належність боржнику житлового будинку та земельної ділянки, право власності на яку нею належним чином не зареєстроване.

2. Мотивувальна частина 

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За змістом пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках; якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 3 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Лупейко О. В. не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно з пунктом 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Вказані конституційні положення реалізовані зокрема у статті 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частин першої, шостої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця). Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

У разі якщо право власності/спеціальне майнове право на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно (частина четверта статті 50 Закону України «Про виконавче провадження»).

Питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця (частина десята статті 440 ЦПК України).

Згідно частин першої, третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частиною першої статті 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Отже, неотримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину саме по собі не може перешкоджати виконанню рішення суду, яке набрало законної сили (див. постанови Верховного Суду, від 22 серпня 2018 року у справі № 623/2000/15-к, від 19 лютого 2020 року у справі № 752/1334/14-ц, від 03 червня 2020 року у справі № 2-1799/11).

У постанові Верховного Суду від 07 липня 2023 року у справі № 2-2727/11 (провадження № 61-8007св23) вказано, що при розгляді подібних справ необхідно враховувати, що однією з головних засад здійснення судочинства в Україні є обов`язковість судового рішення. Немає сенсу в правосудді, якщо рішення судів не виконуються, а невиконання судових рішень є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У справі, яка переглядається, судами попередніх інстанцій було встановлено, щоОСОБА_1 не має грошових коштів та іншого майна, на яке може бути звернуто стягнення з метою виконання рішення суду. При цьому ОСОБА_1 є спадкоємцем після смерті  ОСОБА_2 , однак не вчинила дій, необхідних для державної реєстрації права власності на спадкове майно, а саме житловий будинок та земельну ділянку, що знаходяться за адресою:  АДРЕСА_1 .

Оскільки відсутність державної реєстрації права власності за  ОСОБА_1 на спадкове майно унеможливлює подальшу примусову реалізацію цього майна з метою виконання судового рішення, то суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення подання приватного виконавця щодо звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку.

Крім того, під час розгляду справи в судах попередніх інстанцій  ОСОБА_1 не посилалася на наявність у неї коштів чи іншого рухомого або нерухомого майна, за рахунок яких/якого можливо виконати заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 листопада 2013 року у справі № 369/10609/13-ц в межах вартості майна, отриманого нею у спадщину після смерті ОСОБА_2 .

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд не звернув увагу на клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи та розглянув справу за її відсутності, є необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Статтею 43 ЦПК України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, мають право, зокрема, брати участь у судових засіданнях, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Згідно із частиною третьою статті 368 ЦПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Про дату, час та місце розгляду справи повідомляються учасники справи, якщо справа відповідно до цього Кодексу розглядається з їх повідомленням (частина першої статті 366 ЦПК України).

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

У справі, що переглядається Верховним Судом,  ОСОБА_1 була належним чином повідомлена про розгляд справи в апеляційному суді, була обізнана про дату судового розгляду справи апеляційним судом, однак у судове засідання, призначене на 11 лютого 2026 року, не з`явилася.

Протоколом та звукозаписом судового засідання підтверджується, що в судовому засіданні від 11 лютого 2026 року апеляційним судом було поставлено на обговорення клопотання  ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи, враховано позицію представника АТ «Сенс Банк» та вирішено відмовити у задоволені цього клопотання.

Колегія суддів Верховного Суду зазначає, що явка до апеляційного суду учасників справи не є обов`язковою, позиція сторін у справі є чіткою і зрозумілою, а тому розгляд справи апеляційним судом за відсутності  ОСОБА_1 та її представника не призвів до порушення права на судовий захист.

ОСОБА_1 скористалася наданим їй процесуальним правом щодо подання апеляційної скарги, доводам якої суд апеляційної інстанції надав належну правову оцінку.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд із дотриманням норм процесуального права обґрунтовано відмовив у задоволенні вказаного клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи, зважаючи на вимоги частини другої статті 372 ЦПК України.

З огляду на характер спірних правовідносин та встановлені апеляційним судом обставини справи, посилання заявника в касаційній скарзі на правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 03 лютого 2026 року у справі № 380/24311/23 є безпідставним, оскільки висновки суду апеляційної інстанцій не суперечать висновкам, викладеним у зазначеній постанові. 

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у оскаржуваному судовому рішенні апеляційного суду, питання обґрунтованості висновків суду апеляційної інстанції, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків апеляційного суду.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскаржуване судове рішення апеляційного суду відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки виконання ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 жовтня 2025 року було зупинено ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 квітня 2026 року, то у зв`язку із залишенням касаційної скарги без задоволення необхідно поновити її виконання.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника  ОСОБА_1 - адвоката Лупейко Олександра Васильовичазалишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 11 лютого 2026 року залишити без змін.

Поновити виконання ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 жовтня 2025 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Сердюк

В. В. Шипович