П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 562/3015/25
Провадження № 22-ц/4815/776/26

Головуючий у Здолбунівському районному суді 
Рівненської області: суддя Чорний І.А.
Рішення суду першої інстанції 
(повним текстом) ухвалено:
13 січня 2026 року у м. Здолбунів
Рівненської області

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий: Хилевич С.В.
судді: Боймиструк С.В., Гордійчук С.О.
секретар судового засідання: Пиляй І.С.

за участі: представника ОСОБА_1 – адвоката Мокрицької Лесі Ярославівни та представника Фермерського господарства "П`ятигірське" – Кулай Ольги Іванівни,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Західна агровиробнича компанія" на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 13 січня 2026 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія" до ОСОБА_1 , Фермерського господарства "П`ятигірське" про визнання відсутнім права оренди земельної ділянки і визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі, 

в с т а н о в и в:

У вересні 2025 року в суд звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія" (далі – ТОВ "Західна агровиробнича компанія") з позовом до ОСОБА_1 , Фермерського господарства "П`ятигірське" (далі – ФГ "П`ятигірське") про визнання укладеною додаткової угоди №б/н від 01.04.2025 до договору оренди землі №б/н від 08.10.2015 між ТОВ «Західна агровиробнича компанія» та  ОСОБА_1 та визнання відсутнім права оренди у ФГ «П`ятигірське» на земельну ділянку з кадастровим номером 5622687600:01:005:0037, загальною площею 3,0462 га, яка розташована на території колишньої Урвенської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області, номер запису про інше речове право: 59426656. 
Мотивуючи вимоги, позивачем вказувалося, що 08 жовтня 2015 року між ОСОБА_1 як орендодавцем та ТОВ «Колос-Інвест» як орендарем було укладено договір оренди землі №б/н, за яким орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне володіння і користування земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 5622687600:01:005:0037, загальною площею 3,0462 га, що розташована на території колишньої Урвенської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області.
Додатковою угодою від 05 квітня 2018 року до договору оренди землі від 08 жовтня 2015 року про заміну сторони та внесення змін до договору оренди орендаря було замінено на ТОВ «Західна агровиробнича компанія». 
Пунктом 4.1 додаткової угоди до договору оренди обумовлено, що договір укладено строком на 7 років, сплив якого починається з укладення додаткової угоди, але в будь якому випадку даний договір та право оренди за даним договором є чинним до моменту закінчення збирання врожаю орендарем.
З урахуванням дати укладення додаткової угоди строк договору сплив 05 квітня 2025 року.
У зв`язку із закінченням строку дії договору позивачем 03 квітня 2025 року направлено орендодавцю лист-повідомлення вих. №2278 про намір продовжити дію договору оренди землі. До листа долучено два оригінальних примірники додаткової угоди про продовження дії договору, підписані орендарем.
Проте відповіді на вказаний лист ОСОБА_1 не надав, тобто не скористався правами, передбаченими ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», а саме у місячний строк з моменту отримання листа-повідомлення не заперечив проти продовження договору на новий строк.
Вважав, що дійсний орендар, який добросовісно виконував свої обов`язки за договором оренди землі, має переважне право перед іншими особами на продовження цих орендних правовідносин.
Тому ТОВ "Західна агровиробнича компанія" скористалося своїм переважним правом на поновлення договору та запропонувало підписати додаткову угоду, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
07 квітня 2025 року між відповідачами укладено договір оренди землі, відповідно до якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку з кадастровим номером 5622687600:01:005:0037 для ведення особистого селянського господарства. Укладенням зазначеного договору ОСОБА_1 та ФГ «П`ятигірське» порушили переважне право позивача на укладення договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером 5622687600:01:005:0037 на новий строк.
Рішенням Здолбунівського районного суду від 13 січня 2026 року ТОВ "Західна агровиробнича компанія" відмовлено у позові до ОСОБА_1 , ФГ "П`ятигірське" про визнання відсутнім права оренди земельної ділянки і визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі.
У поданій апеляційній скарзі ТОВ "Західна агровиробнича компанія", вважаючи оскаржуване рішення незаконним і необґрунтованим, що полягало у порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права, просить його скасувати і задовольнити позов повністю. 
Обґрунтовуючи її, зазначалося про неврахування судом того, що при вирішенні спірних правовідносин слід було застосувати норми Закону України "Про оренду землі" у редакції, яка діяла на момент укладення договору оренди землі, а згодом, 16 липня 2020 року, яку викладено у новій редакції. З огляду на це та обставини справи орендарем дотримано процедуру своїх дій щодо реалізації переважного права на укладення договору оренди землі на новий строк, тоді як орендодавцем порушено вимоги ст. 33 Закону України "Про оренду землі" і ст. 1261 ЗК України.
При цьому помилковими є твердження суду щодо застосування висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах, оскільки вони стосуються застосування норм ч.ч. 1-5 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" в редакції, що діяла на момент укладення договору оренди землі. Між тим, позивачем мотивовано свої вимоги ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" в редакції на момент укладення договору оренди землі. Отже, підстави позові не є тотожними, що унеможливлює подібність правовідносин у справах.
Тому не погоджується із застосуванням судом висновків Верховного Суду, що висловлені у постановах від 21 січня 2020 року у справі №379/1354/18, від 25 березня 2020 року у справі №379/1439/18, від 15 лютого 2023 року у справі №399/295/11, від 15 травня 2023 року у справі №693/137/22, від 28 травня 2024 року у справі №604/648/23, від 12 квітня 2024 року у справі №131/970/23, від 29 квітня 2020 року у справі №912/1138/19.
Вважає, що переважне право ТОВ "Західна агровиробнича компанія" на укладення договору оренди землі на новий строк підлягає судовому захисту відповідно до ст. 3 ЦК України, адже орендодавець уклав договір оренди із новим орендарем при тому, що отримав від позивача письмове повідомлення про намір реалізувати своє переважне право на укладення договору оренди землі на новий строк, а також, що новий договір оренди землі містить гірші для ОСОБА_1 умови ніж ті, що були запропоновані ТОВ "Західна агровиробнича компанія".
Зауважує, що докази у справі свідчать про перебування земельної ділянки ОСОБА_1 у користуванні ТОВ "Західна агровиробнича компанія" після спливу місячного строку для надання заперечень у поновленні договору оренди землі і після закінчення строку його дії.
Щодо разового порушення строку виплати орендної плати, то вказує на те, що протягом дії договорів оренди – з 2018 року по 2025 рік орендар лише один раз порушив виплату орендної плати, враховуючи воєнний стан в Україні, а тому цей факт не є істотним порушенням умов договору оренди.
З огляду на наведене судом залишено без уваги висновки у постановах Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі №905/650/19, від 15 травня 2019 року у справі №912/1984/17, від 15 травня 2019 року у справі №912/3810/16, від 19 грудня 2024 року у справі №604/424/23, від 25 січня 2022 року у справі №143/591/20, від 10 вересня 2018 року у справі №920/739/17, від 23 листопада 2023 року у справі №906/1314/21, від 13 лютого 2024 року у справі №910/743/23, у постановах Великої Палати Верховного Суду у справах 313/350/16-ц, №159/5756/18, №903/1030/19, №910/5179/20, №916/1415/19, Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у справі №3190/34/17.
У поданих відзивах ФГ "П`ятигірське" та представник ОСОБА_1 – адвокат Мокрицька Л.Я., вважаючи оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, просять залишити його без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.
Згідно зі ст.ст. 263, 367 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як з`ясовано судом,  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної власності по частці належить земельна ділянка з кадастровим номером 5622687600:01:005:0037, загальною площею 6,0924 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться на території колишньої Урвенської сільської ради Здолбунівського (зараз – Рівненського) району Рівненської області, що встановлено з інформаційної довідки від 13 серпня 2025 року №439411716 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.
08 жовтня 2015 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Колос-Інвест» було укладено договір оренди землі щодо земельної ділянки, а в подальшому згідно з додатковою угодою від 05 квітня 2018 року до договору оренди землі від 08 жовтня 2015 року відбулася заміна орендаря на ТОВ «Західна агровиробнича компанія», а також змінено строк дії оренди - до 05 квітня 2025 року. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 3 місяці до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.
Маючи намір продовжити договірні відносини з ОСОБА_1 , ТОВ «Західна агровиробнича компанія» своїм листом-повідомленням за вих. № 2278 від 03 квітня 2025 року звернулося до орендодавця із пропозицією поновити договір оренди земельної ділянки. До листа було долучено проект додаткової угоди №б/н від 01 квітня 2025 року, де запропоновано: 1.1 доповнити розділ "Строк дії договору "наступним пунктом: Даний договір поновлюється на той самий строк і на тих самих умовах. Жодних заяв, заперечень щодо не поновлення цього договору сторони не мають та ними не направлялись; 1.2. доповнити розділ "Умови використання земельної ділянки" наступним пунктом: Поновлення договору оренди. Договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах в разі відсутності заяви однієї зі сторін цього договору про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про поновлення договору. Вчинення інших дій сторонами договору для його поновлення не вимагається".
Зазначений лист-повідомлення та проект додаткової угоди було направлено ОСОБА_1 поштовим відправленням, тобто значно пізніше ніж за 3 місяці до закінчення строку дії договору, що видно із опису вкладення в пріоритетний лист, адресованому орендодавцю.
Раніше на адресу ТОВ «Західна агровиробнича компанія» було направлено листи про відсутність наміру продовжувати договір оренди від ОСОБА_1 , що датований 07 лютого 2022 року, та ОСОБА_2 , що датований 28 січня 2022 року. Орендодавцями вказувалося, що на новий строк здавати в оренду зазначену земельну ділянку з кадастровим номером 5622687600:01:005:0037 вони не бажають, просили не обробляти їх під урожай 2022 року. Факти направлення листів про непродовження договору для ТОВ «Західна агровиробнича компанія» підтверджуються описами вкладення, накладною та квитанцією №722/4 «Укрпошта».
Згодом, 10 січня 2025 року, на адресу ТОВ «Західна агровиробнича компанія» направлено лист про непродовження договору від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який датовано 09 січня 2025 року. У листі вказали, що 05 квітня 2025 року закінчується строк договору оренди з ТОВ «Західна агровиробнича компанія» щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5622687600:01:005:0037, на новий строк здавати в оренду зазначену земельну ділянку не мають наміру, просили не обробляти її під урожай 2025 року. Факт направлення листа про непродовження договору для ТОВ «Західна агровиробнича компанія» підтверджується описом вкладення та накладною «Укрпошта» від 10.01.2025.
18 березня 2025 року ОСОБА_2 на адресу ТОВ «Західна агровиробнича компанія» направлено лист-відповідь на лист-повідомлення вих. №747 від 18 лютого 2025 року, де зазначено, що попередньо на адресу ТОВ «Західна агровиробнича компанія» уже направлялися листи від 28 січня 2022 року та від 09 січня 2025 року про відсутність наміру поновлювати дію договору оренди з позивачем. Факт направлення листа-відповіді для ТОВ «Західна агровиробнича компанія» підтверджується описом вкладення та накладною «Укрпошта» від 18.03.2025.
З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 13.08.2025 №439411716 вбачається, що 07 квітня 2025 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ФГ «П`ятигірське» було укладено договір оренди землі щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5622687600:01:005:0037. 
Вважаючи, що його суб`єктивні цивільні права на оренду землі порушуються відповідачами внаслідок неможливості реалізації свого переважного права на поновлення відповідного договору, у вересні 2025 року в суд звернулося ТОВ "Західна агровиробнича компанія" з позовом до ОСОБА_1 та ФГ "П`ятигірське" про визнання відсутнім права оренди земельної ділянки і визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із відсутності правових і фактичних підстав для задоволення вимог позивача, оскільки ОСОБА_1 до закінчення строку договору оренди землі повідомив орендаря про відсутність наміру поновлювати, продовжувати, переукладати, укладати в новій редакції договір оренди землі або в будь-який інший спосіб надавати йому право користування належною йому земельною ділянкою.
При цьому лист орендодавця є достатнім доказом відмови орендодавця від подальшої пролонгації відповідного договору на новий строк. Запропонований ТОВ "Західна агровиробнича компанія" проект додаткової угоди до договору оренди землі містить умови, які відрізняються від умов договору оренди, а також ним запропоновано доповнити такий договір новими пунктами.
Крім того, для реалізації переважного права необхідна наявність двох складових в їх сукупності - дотримання встановленої законом процедури та наявності волевиявлення сторін.
Натомість волевиявлення ОСОБА_1 на поновлення договору оренди землі відсутнє.
Отже, незгода орендодавця щодо поновлення договору оренди земельної ділянки виключає можливість визнання поновленим попереднього договору в обраний позивачем спосіб.
Тому судом у задоволенні позову ТОВ "Західна агровиробнича компанія" відмовлено.
З такими висновками погоджується колегія суддів.
Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону України "Про оренду землі" відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
Відповідно до ст.ст. 90, 124 ЗК України власники земельних ділянок мають право передавати їх в оренду.
Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян та юридичних осіб здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.
Норма статті 16 Закону України "Про оренду землі" передбачає, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.
Відповідно до ч. 1 ст. 407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб.
Отже, користуватися чужою земельною ділянкою, яка належить особі на праві приватної власності, можливо на праві оренди, підставою для якої є відповідний договір оренди.
Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 ст. 638 ЦК України).
Правилами частин першої-третьої, п`ятої-шостої ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків.
Відповідно до ст. ст. 13, 19 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін.
За змістом частини другої ст. 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму регулюються актами земельного законодавства Земельним кодексом України, Законом України "Про оренду землі".
Правові підстави переважного права орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк визначаються статтею 33 Закону України "Про оренду землі". 
Так, відповідно до положень ч.ч. 1-5 цієї статті по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.
Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. Під час укладення договору оренди землі на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється (частина четверта статті).
Орендодавець у місячний строк розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом договору оренди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і в разі відсутності заперечень укладає договір оренди. У разі оренди земель державної та комунальної власності укладення договору здійснюється на підставі рішення органу, уповноваженого здійснювати передання земельних ділянок у власність або користування згідно із статтею 122 Земельного кодексу України. За наявності заперечень орендодавця щодо укладення договору оренди землі на новий строк орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення (частина п`ята статті).
Ці вимоги узгоджуються із загальною нормою, встановленою ч. 1 ст. 777 ЦК України.
Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах від 10 квітня 2018 року у справі № 594/376/17-ц, від 22 вересня 2020 року у справах № 313/350/16-ц і № 159/5756/18 виснувала, що для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених ст. 33 Закону України "Про оренду землі", необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує його обов`язки за цим договором; він повідомив орендодавця в установлені законом строки про намір поновити договірні відносини на новий строк; до листа-повідомлення додав проєкт додаткової угоди про поновлення договору оренди землі; продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець упродовж місяця після закінчення строку договору оренди землі письмово не повідомив орендаря про заперечення у поновленні цього договору.
Без укладення додаткової угоди до договору оренди землі завершення процедури поновлення такого договору було неможливим. Така угода має ознаки не тільки зобов`язального, але й речового договору, оскільки засвідчує волю сторін на передання земельної ділянки у тимчасове володіння орендареві на новий строк. Тому зазначена додаткова угода згідно з пунктом 1 частини першої статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" є підставою для державної реєстрації права оренди на новий строк. Саме з цією реєстрацією закон пов`язує виникнення права оренди (стаття 125 ЗК України). Тому не можна вважати, що поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених ст. 33 Закону України "Про оренду землі", є "автоматичною" пролонгацією орендних правовідносин.
При цьому реалізація переважного права на поновлення договору оренди, передбаченого частиною першою статті 33 Закону України "Про оренду землі", можлива за умови як дотримання встановленої цією нормою (частини друга-п`ята статті 33 Закону України "Про оренду землі") процедури, так і наявності волевиявлення сторін.
Подібний за змістом висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 902/619/17, від 27 червня 2019 року у справі № 923/925/18.
Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що переважне право орендаря, яке підлягає судовому захисту, буде порушене в разі укладення договору оренди з новим орендарем при дотриманні процедури повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право продовження користування земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди і відсутності протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди заперечень орендодавця щодо поновлення договору.
Для реалізації переважного права необхідна наявність двох складових в їх сукупності - дотримання встановленої законом процедури та наявності волевиявлення сторін.
Між тим, волевиявлення ОСОБА_1 як орендодавця на поновлення договору оренди землі відсутнє.
При цьому незгода орендодавця щодо поновлення договору оренди земельної ділянки згідно з положеннями ч. 5 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" виключає можливість визнання поновленим попереднього договору в обраний позивачем спосіб.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 21 січня 2020 року у справі №379/1354/18, від 25 березня 2020 року у справі 379/1439/18, від 15 лютого 2023 року у справі №399/295/11, від 15 травня 2023 року у справі №693/137/22.
Також Верховний Суд стверджував, що переважне право орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк не може домінувати над виключним правом орендодавця, як власника земельної ділянки, щодо користування та розпорядження нею на власний розсуд після закінчення строку дії договору оренди землі (постанови Верховного Суду від 28 травня 2024 року у справі №604/648/23, від 12 квітня 2024 року у справі №131/970/23).
Крім того, направлення орендарем пропозиції про продовження відносин оренди не є безумовною підставою для їх поновлення між сторонами у разі відсутності волевиявлення орендодавця на продовження договору оренди.
Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 31 січня 2025 року у справі № 604/646/23.
Повно і правильно з`ясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні спірних правовідносин до застосування не підлягають норми матеріального права, на застосуванні яких наполягав позивач, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив ТОВ "Західна агровиробнича компанія" у задоволенні позову.
Не можна погодитися із доводами апеляційної скарги про хибне застосування редакції ст. 33 Закону України "Про оренду землі", яка діяла на момент укладення договору оренди", тоді як слід застосовувати редакцію цієї статті на день пред`явлення позову, адже зміст ч.ч. 1-5 цієї статті, нормами яких регулюються спірні правовідносини, законодавцем не змінювався.
При цьому необґрунтованими є і аргументи про порушення права орендаря, адже судом попередньої інстанції не встановлено факту порушення переважного права ТОВ "Західна агровиробнича компанія" на оренду земельної ділянки, що підлягало би судовому захисту. Так, ОСОБА_1 у передбаченому законом порядку засвідчив відсутність наміру продовжувати договірні відносини з оренди землі з позивачем, що, в свою чергу, вказує про відсутність його волевиявлення на поновлення договору оренди землі чи укладення на новий строк з колишнім орендарем. Тому встановивши відсутність волевиявлення орендодавця на продовження договору оренди землі, зроблено висновок про те, що переважне право ТОВ "Західна агровиробнича компанія" на укладення з ОСОБА_1 договору оренди землі на новий строк припинилося на законних підставах.
Не заслуговують на увагу твердження позивача про недодержання судом норм процесуального права.
Так, згідно із абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Однак будь-яких фактів про процесуально-правові дефекти, що потягли би хибне розв`язання спірних правовідносин, заявник не надав, матеріали справи їх не містять, а апеляційним судом здобуто не було.
При цьому встановлено й відсутність обставин, які свідчили би про обов`язкове скасування судового рішення внаслідок існування підстав, передбачених ч. 3 ст. 376 ЦПК України.
Помилковими визнаються і покликання автора апеляційної скарги про необхідність застосування висновків, зроблених у постановах Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі №905/650/19, від 15 травня 2019 року у справі №912/1984/17, від 15 травня 2019 року у справі №912/3810/16, від 19 грудня 2024 року у справі №604/424/23, від 25 січня 2022 року у справі №143/591/20, від 10 вересня 2018 року у справі №920/739/17, від 23 листопада 2023 року у справі №906/1314/21, від 13 лютого 2024 року у справі №910/743/23, у постановах Великої Палати Верховного Суду у справах 313/350/16-ц, №159/5756/18, №903/1030/19, №910/5179/20, №916/1415/19, Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у справі №3190/34/17. Так, відповідні висновки суду касаційної інстанції зроблено у правовідносинах, які відрізняються від спірних прав та обов`язків обставинами справи, своїми правовою природою та характеристиками, тобто не є подібними і релевантними.
Спростовуються правильністю висновків суду попередньої інстанції і твердження заявника про неправильне застосування норм матеріального права.
В решті доводи апеляційної скарги колегією суддів також є необґрунтованими, а тому відхиляються.
Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.
Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio – дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. 
Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія" залишити без задоволення, а рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 13 січня 2026 року – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 19 травня 2026 року.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: С.В.Боймиструк

С.О.Гордійчук