Справа № 638/923/26
Провадження № 2/638/2355/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 червня 2026 року Шевченківський районний суд м. Харкова в складі: 
головуючого Невеніцина Є.В.,
за участю секретаря Лєбєдєвої А.О., 
представника позивача ОСОБА_1 ,
позивача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові в порядку загального провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, третя особа: ОСОБА_3 про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні,-
в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом, у якому просить встановити факт її перебування на утриманні загиблого ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) у період з 18.09.2018 по 09.11.2025. Вимоги позову обґрунтовує тим, що є пенсіонеркою за віком з 18.09.2018 та перебувала на утриманні ОСОБА_4 , який є її племінником. З дитячих років між ними склалися міцні сімейні та фактичні родинні відносини, характерні для відносин між матір`ю та сином. З дев`ятирічного віку племінник виховувався нею, оскільки його мати померла, а батько відбував покарання у місцях позбавлення волі. Саме вона взяла на себе повну відповідальність за виховання, утримання, навчання та всебічний та гармонійний розвиток дитини, забезпечувала його житлом, харчуванням, одягом, доглядом та моральною підтримкою, фактично замінивши йому матір. Після досягнення повноліття племінник почав матеріально її утримувати після виходу на пенсію, а саме з 18.09.2018, оскільки вона стала особою похилого віку, яка потребувала допомоги та утримання. Вони постійно проживали за однією адресою: АДРЕСА_1 , вели спільний побут та господарство, мали спільний бюджет. Племінник забезпечував її продуктами харчування, медикаментами, здійснював оплату комунальних послуг, організовував та оплачував заготівлю дров на опалювальний сезон, надавав допомогу у веденні домашнього господарства, здійснював побутовий та фізичний догляд. Фактично матеріальна допомога з його боку була основним та постійним джерелом її існування, без якої вона не могла забезпечити належний рівень життя. 12.06.2025 ОСОБА_4 призваний на військову службу під час мобілізації та у подальшому проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 він загинув під час виконання обов`язків військової служби у районі населеного пункту Степове Дніпропетровської області. Смерть настала внаслідок отриманих поранень, несумісних із життям, під час стрілецького бою у складі штурмової групи « ІНФОРМАЦІЯ_3 ». Позивач вказує, що з настанням смерті племінника вона втратила основне джерело матеріального забезпечення, що зумовило істотне погіршення матеріального становища, оскільки за життя він надавав постійну, систематичну матеріальну допомогу, яка була основним і стабільним джерелом її існування. Зазначена допомога не носила разового чи епізодичного характеру, а здійснювалась на постійній основі та забезпечувала задоволення її повсякденних життєвих потреб. Зокрема, племінник повністю покривав витрати, пов`язані з утриманням спільного житла, у якому вони проживали разом, забезпечував оплату житлово-комунальних послуг, витрат на поточний та капітальний ремонт домоволодіння, придбання будівельних матеріалів, утримання прибудинкової території, а також оплату інших необхідних витрат, пов`язаних із належним станом житла. Крім того, він регулярно забезпечував її коштами на придбання продуктів харчування, медикаментів, предметів першої необхідності, побутових речей, а також надавав допомогу у вирішенні щоденних побутових питань, що є особливо важливим з огляду на її вік та обмежені фінансові можливості. Позивач вказує, що вони з племінником вели спільне господарство, мали спільний побут та фактично функціонували як одна сім`я. Вони спільно утримували домоволодіння, в якому проживали, здійснювали заходи з його благоустрою, ремонту та підтримання у належному технічному і санітарному стані, що свідчить про реальність та тривалість спільного проживання і ведення спільного побуту. Тобто, матеріальна допомога з боку племінника була для неї основним значимим джерелом доходу, а його участь у забезпеченні її життєдіяльності носила комплексний характер, що повністю відповідає ознакам фактичного перебування на утриманні. З урахуванням викладеного, з метою реалізації свого права на соціальний захист у виді оформлення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, позивач звернулася до суду із даним позовом.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 04 лютого 2026 року у справі відкрито загальне провадження та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 03 квітня 2026 року по справі закрито підготовче судове засідання, призначено справу до розгляду та відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.
У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином, надав пояснення по справі з проханням залишити позовну заяву без розгляду та слухати справу без їх участі.
Третя особа у судове засідання не з`явилася, надав заяву про слухання справи за його відсутності, надав письмові пояснення.
Ухвалою суду від 19.06.2026, постановленою в судовому засіданні, пояснення ОСОБА_3 повернуто без розгляду.
У судовому засіданні від 25.05.2026 у якості свідка допитано ОСОБА_2 , яка пояснила, що її сестра ОСОБА_5 загинула у 1996 році та у неї залишився син – ОСОБА_4 . На виховання ОСОБА_4 забрала його бабуся – ОСОБА_6 . Після її хвороби ОСОБА_7 у 1999 році став жити з позивачем та її чоловіком, який помер у 2017 році, вона оформлювала його в школу в 9 років. Після закінчення школи від вступив у будівельний коледж у м.Харкові та жив в гуртожитку в м.Харкові, приїжджав додому на кожні вихідні. Після закінчення коледжу він працював будівельником, робив ремонти, також ремонтував їх будинок у с. Студенок. Приблизно у 2021 році їх з бригадою запросили працювати у м.Києві. Він приїжджав додому та допомагав по господарству, городу, заготовляв дрова, привозив гроші по 10-13 тисяч гривень кожного разу. Після смерті чоловіка позивача, ОСОБА_4 взяв на себе відповідальність за неї, в усьому їй допомагав, опікувався нею, гроші у них були спільні, вони тримали господарство разом. У 2025 році ОСОБА_4 мобілізували та він висилав їй гроші. Батько ОСОБА_4 не спілкувався з ним, не приїжджав до сина, побачина ОСОБА_3 лише на похованні ОСОБА_7 . За життя ОСОБА_4 сплачував комунальні послуги, купував газ, дрова. Від ОСОБА_3 . ОСОБА_7 допомогу не отримував. Артур заробляв гроші на будівництві, привозив їх позивачу, близкь 12 тисяч кожні 1-2 місяця. Позивач з 2018 року вийшла на пенсію і з цього часу жила на пенсію та допомогу від ОСОБА_7 . Також, під час повномаштабного вторгнення вона отримувала благодійну допомогу, оскільки вона її потребувала. Коштів пенсії не вистачає на утримання господарства, продукти харчування, дрова. У 2025 році вона переїхала у Полтавську область як ВПО, сплачувала за житло 2000 грн, витрати на тиждень становили близько 1000 грн. Коли вона жила з ОСОБА_4 тоді витрати були значно більші. У неї є син – ОСОБА_8 , він одружився та має двох дітей, він не допомагає. Без допомоги ОСОБА_4 їй би не вистачало коштів на основні потреби, допомагав їй лише він. Після його загибелі її матеріальний стан значно погіршився, їй не вистачає його допомоги, вона не може закрити свої базові потреби, зокрема на їжу, одяг, лікування, оплату за житло. У ОСОБА_4 сім`ї не було, він допомагав їй, тому що вона була для нього як мати.
Допитаний у якості свідка ОСОБА_9 пояснив, що знав ОСОБА_4 , він навчався з 5 класу у с.Студенок, де жив свідок. Мати ОСОБА_4 загинула, батько відбував покарання у місцях позбавлення волі. ОСОБА_4 забрала до себе позивач, вона займалася його вихованням та опікою, утримувала його. Коли ОСОБА_4 виріс, тоді він став утримувати її, купував газ, дрова, вони жили разом. ОСОБА_7 був будівельником та заробляв кошти, вони жили однією сім`єю. Свідок та позивач з ОСОБА_4 жили на паралельних вулицях. Артур почав допомагати позивачу з 18 років, віддавав їй зароблені кошти, вона розпоряджалася спільним бюджетом. ОСОБА_2 має маленьку пенсію, менше 3000 грн, вона працювала продавцем у місцевому гастрономі. ОСОБА_4 постійно їй допомагав, він не був одружений. Чоловік позивач помер у 2016 році, у неї є син, він одружений та має двох дітей, наразі служить у ЗСУ, його родина живе в орендованій квартирі. Свідок не знає чи допомагає ОСОБА_2 син, але вважає, що з урахуванням вищенаведеного, у нього відсутня така можливість. Все господарство було на ОСОБА_4 , жили в основному за його рахунок. Похованням ОСОБА_4 займалася позивач, ОСОБА_10 , невістка та держава. ОСОБА_4 мобілізувався у 2025 році.
Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні пояснила, що в 2002 році одружилася з ОСОБА_8 . Вона з чоловіком проживали у с.Студенок в одному подвір`ї з позивачем та ОСОБА_4 у різних будинках. ОСОБА_4 ходив в школу, вступив до училища, потім працював на будівництві. В 2017 році помер чоловік ОСОБА_2 , а позивач у 2018 році стала пенсіонеркою. ОСОБА_4 допомагав їй матеріально, давав гроші, купував дрова, допомагав по господарству. Після 2022 року ОСОБА_7 поїхав працювати у м. Київ, звідки пересилав ОСОБА_2 гроші, продовжував усіляко допомагати позивачу. Позивач була йому як мати, його рідна мати була вбита, а рідний батько відбував покарання у місцях позбавлення волі. З виходом позивача у 2018 році на пенсію, ОСОБА_4 повністю взяв на себе оплату комунальних послуг, купував дрова, газ, у них був спільний бюджет, зароблені кошти ОСОБА_7 віддавав позивачу. Пенсія у ОСОБА_2 близько 4000 грн, скільки заробляв ОСОБА_4 свідок не знає, але це були достойні гроші. Її чоловік трохи допомагав позивачу, але у них є двоє власних дітей, винаймають квартиру та вони не мають можливості допомагати. Допомога ОСОБА_4 позивачу була суттєва, без неї їй було б дуже важко.
Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні пояснила, що знає позивача з 1984 року, вони жили в одному селі Студенок, дружили сім`ями. В 90-х роках в їх сім`ї з`явився ОСОБА_7 , у якого померла мати та позивач замінила йому мати. У них були гарні відносини, позивач його виростила, він закінчив школу, технікум та став працювати будівельником. ОСОБА_4 допомагав ОСОБА_2 матеріально, заготовляв дрова, купував газ, допомагав в усьому. В 2025 році його мобілізували. Вони жили разом з 1995-1996 років. Батько ОСОБА_4 відбував покарання в місцях позбавлення волі, свідок бачила його лише на похованні. ОСОБА_4 почав матеріально допомагати позивачу на початку 2000 років, свідок бачила як він платив за електроенергію, майже всі зароблені кошти він віддавав ОСОБА_2 . До виходу на пенсію ОСОБА_2 працювала в магазині продавцем. ОСОБА_7 допомагав позивачу з покупкою ліків, вона займалася його похованням. У ОСОБА_2 є син, у нього своя сім`я, чи допомагає він позивачу свідок не знає. ОСОБА_13 заробляв гроші на будівництві, його допомога позивачу була суттєвою, оскільки багато грошей витрачалися на ліки, дрова, без цієї допомоги позивачу було б дуже важко. ОСОБА_2 та ОСОБА_4 жили разом, як родина, вели спільний побут, мали спільний бюджет, він ремонтував будинок, допомагав по господарству. Інших близьких у ОСОБА_13 , окрім позивача не було.
Суд, вислухавши пояснення позивача та представника позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного.
Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 батьками ОСОБА_4 , є ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .
Згідно копії свідоцтва серії НОМЕР_4 ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .
З 18.09.2018 позивач ОСОБА_2 є непрацездатною особою (за віком), що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_5 Серії НОМЕР_6 .
Відповідно до даних паспорту громадянина України НОМЕР_7 , виданого 28.06.1996 Ізюмським МРВ УМВС України в Харківській області, позивач ОСОБА_2 з 03.08.1983 зареєстрована та фактично проживала за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до довідки директора Студенокського ліцею Оскільської сільської ради Ізюмського району Харківської області К. Ігнатової від 27.11.2025 № 01-22/53, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 навчався у загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів с. Студенок Ізюмського району Харківської області з 18.08.1999 по 19.06.2003, та закінчив її. 
12.06.2025 ОСОБА_4 прийнятий на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_5 , та проходив військову службу на посаді стрільця 1 піхотного відділення 1 піхотного взводу 2 піхотної роти піхотного батальйону ВЧ НОМЕР_1 .
Згідно сповіщення від 14.11.2025 № 3023, скерованого на адресу ІНФОРМАЦІЯ_6 , командир ВЧ НОМЕР_1 майора ОСОБА_14 , останній просить сповістити ОСОБА_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 про те, що її племінник ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стрілець 1 піхотного відділення 1 піхотного взводу 2 піхотної роти піхотного батальйону ВЧ НОМЕР_1 , відданий Військовій присязі на вірність Українському народу, мужньо виконавши військовий обов`язок, в бою на Україну, її свободу і незалежність, загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 , близько 08:30, в районі н.п. Степове Дніпропетровської області, виконуючи обов`язки військової служби, під час стрілецького бою у складі ШГр «МАКАРОН» отримав поранення, несумісні із життям (тіло евакуйоване ІНФОРМАЦІЯ_7 ).
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Відповідно до статті 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.
Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
У частині першій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Частиною першою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: (1) родинних відносин між фізичними особами; (2) перебування фізичної особи на утриманні; (3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; (4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; (5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; (6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; (7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; (8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; (9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
Щодо інших юридичних фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, то їх може бути встановлено в судовому порядку, за умов, передбачених частиною другою статті 315 ЦПК України – якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету його встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
Ці критерії застосовує Велика Палата Верховного Суду в постановах від 10.04.2019 у справі № 320/948/18 та від 11.09.2024 у справі № 201/5972/22.
Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Державному бюро розслідувань, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію унормовано положеннями Законом України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі – Закон № 2262-ХІІ).
Цей Закон має на меті реалізацію особами, які мають право на пенсію за цим Законом, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією України та цим Законом, і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України.
Держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.
Відповідно до ст. 29 Закону № 2262-ХІІ пенсії в разі втрати годувальника сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби, а сім`ям пенсіонерів з числа цих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати. При цьому сім`ї військовослужбовців, які пропали безвісти в період бойових дій, прирівнюються до сімей загиблих на фронті.
Частинами 1 та 2 ст. 30 Закону № 2262-ХІІ визначено, що право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).
Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби.
Згідно ст. 31 цього Закону члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію.
Як установлено судовим розглядом та підтверджується безпосередньо дослідженими судом доказами, позивач ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_5 , повністю взяла на себе обов`язок по вихованню, навчанню та утриманню, як члена своєї сім`ї, на той час малолітнього ОСОБА_4 . 
ОСОБА_4 по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 вів спільний побут із позивачем ОСОБА_2 , хоча з 2022 року проживали окремо, проте ОСОБА_4 матеріально забезпечував позивача.
Після закінчення школи працював, отримував грошові кошти за свою працю, які віддавав ОСОБА_2 для придбання необхідних побутових речей, продуктів харчування, одягу тощо. Після смерті ОСОБА_15 повністю утримував тітку ОСОБА_2 , що підтверджується показаннями допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , а також матеріалами справи.
Оцінюючи надані позивачем фотокартки (фотозображення) як докази у справі, суд виходить з наступного.
Відповідно до положень частин 1, 2 статті 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії.
Дослідивши вказані фотокартки, суд встановив, що на них зафіксовано ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , допитані у судовому засіданні свідки, беззаперечно впізнали осіб на досліджуваних фотокартках та підтвердили, що зображеними на них людьми є саме ОСОБА_2 та ОСОБА_4 . 
Оцінюючи наведене, суд приходить до обґрунтованого переконання, що надані фотокартки у взаємному зв`язку із послідовними та узгодженими показаннями допитаних свідків є належними, допустимими та достовірними доказами у справі, оскільки вони об`єктивно доводять факт того, що ОСОБА_2 займалася вихованням ОСОБА_4 .
Згідно виписки по рахунку пенсія позивача у 2022 році становила 2300 грн, у 2023 році – 2760 грн, у 2024 році – 2980 грн, у 2025 році – 4436,08 грн. 
У рішенні Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 зазначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках.
Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Важливою складовою сімейного життя є право жити разом, щоб сімейні стосунки могли нормально розвиватись (Marckx проти Бельгії, § 31), а члени сім`ї могли спілкуватись одне з одним (Olsson проти Швеції (no. 1), § 59). Поняття сімейного життя є автономним (Marckx проти Бельгії, § 31). Відповідь на питання, існує чи ні “сімейне життя”, залежить переважно від факту реального існування у дійсності тісних особистих зв`язків (Paradiso і Campanelli проти Італії [ВП], § 140). Тому Суд розглядає сімейні зв`язки de facto, наприклад, коли заявники живуть разом, за відсутності будь-якого правового визнання сімейного життя (Johnston і Інші проти Ірландії, § 56). 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що обов`язковими умовами для визнання особи членом сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.
Подібні за змістом висновки висловив Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами ; висновками експертів; показаннями свідків (ч.2 ст.76 ЦПК України).
Згідно ч. 1 ст. 90 ЦПК України, показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини.
Суд вважає належними доказами показання допитаних свідків, оскільки вони узгоджується між собою та стосуються обставин, які підлягають доказуванню.
Враховуючи викладене, судом встановлено що ОСОБА_2 з 18.09.2018 є непрацездатною особою та з моменту виходу на пенсію перебувала на утриманні ОСОБА_4 , що підтверджується показаннями свідків, письмовими доказами, розміром отримуваного нею доходу.
Дослідженими судом доказами достовірно підтверджується, що розмір отримуваної позивачем пенсії є наближеним до прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (пенсіонерів), та з урахуванням основних потреб позивача у придбанні ліків, продуктів харчування, сплати комунальних послуг, був недостатнім для покриття таких базових витрат та забезпечення мінімального рівня засобів до існування непрацездатної людини.
Матеріальна допомога, яку надавав ОСОБА_4 у період з 18.09.2018 по 09.11.2025, носила регулярний, систематичний характер, суттєво перевищувала розмір власної пенсії позивача та фактично була для неї основним джерелом засобів до існування.
Враховуючи вищевикладене, вимоги позивача ґрунтуються на нормах чинного законодавства, знайшли своє повне підтвердження під час розгляду справи, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.
Керуючись ст. 274-279, 263-265, 352, 354-355 ЦПК України, суд, - 

ухвалив:

Позовні вимоги  ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (м.Харків, м-н Свободи, 5, РНОКПП 14099344), третя особа: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_8 ) про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні– задовольнити.
Встановити факт перебування ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , на утриманні загиблого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 18.09.2018 по 09.11.2025.
Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий        Є.В. Невеніцин