печерський районний суд міста києва

Справа № 757/40059/25-а 
пр. № 2-а-97/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 квітня 2026 року Печерський районний суд м. Києва у складі:
головуючого - судді Вовк С. В.,
при секретарі судового засідання - Ємець Д.О.,
за участі:
позивача ОСОБА_1 , 
представника відповідача Батранча Д.О., 
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту транспортної інфраструктури Київської міської державної адміністрації, співвідповідача Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення,-
ВСТАНОВИВ:
13.08.2025 до Печерського районного суду м. Києва надійшли матеріали справи за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту транспортної інфраструктури Київської міської державної адміністрації, співвідповідача Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення.
Свої вимоги мотивує тим, що 21.07.2025 року головний спеціаліст - інспектор з паркування відділу контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки транспортних засобів та оплати послуг управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Каюкін П.В. виніс постанову серії 2КІ № 0008150875, якою застосував до позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 680,00 грн.
Згідно вказаної постанови, суть порушення полягає в тому, що належний Позивачу транспортний засіб «RENAULT LOGAN» (держ. номер НОМЕР_1 ) зупинено на смузі для маршрутних транспортних засобів. Місцем порушення у постанові вказано вул. бульв. Л. Українки, 28 м. Київ, а часом вчинення - 21.07.2025 о 09:28. Порушення кваліфіковане за ч. 3 ст. 122 КУпАП.
Позивач не погоджується з вищевказаною постановою посилаючись на те, що вона ухвалена за відсутності будь-яких доказів події адміністративного проступку. Крім того автомобіль було зупинено у спеціально відведеному місці.
Крім того, перед винесенням постанови, 21.07.2025 року головний спеціаліст - інспектор з паркування відділу контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки транспортних засобів та оплати послуг управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Каюкін П.В.склав акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу «RENAULT LOGAN» (держ. номер НОМЕР_1 ), який належить Позивачу, у зв`язку з тим, що автомобіль зупинено на смузі для маршрутних транспортних засобів.
Позивач зазначає, що оскаржуване рішення про тимчасове затримання транспортного засобу не відповідає критерію пропорційності, оскільки мало наслідком тимчасове позбавлення можливості володіти і користуватися автомобілем.
Окрім цього, стаття 265-4 КУпАП визначає, що підставою для тимчасового затримання транспортного засобу інспектором з паркування є вчинення передбачених цією нормою адміністративних правопорушень, включаючи й правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП.
Оскільки, будь-які докази вчинення вказаного правопорушення з позиції Позивача відсутні, а тому підстав для застосування заходу забезпечення, як тимчасове затримання ТЗ відносно позивача також були відсутні.
Окрім того, позивач вказує що не законними діями інспектора останній було завдано моральну шкоду, розмір якої остання оцінює в 10 000 грн.
А тому, просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Ухвалою судді від 02 вересня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.
Ухвалою судді від 04 листопада 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Протокольною ухвалою суду від 21 січня 2026 року клопотання представника позивача задоволено та залучено у якості співвідповідача у справі Департамент територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради.
04 лютого 2026 року від представника відповідача Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній заперечив з приводу задоволення позову, вказавши на його необґрунтованість.
16 березня 2026 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив в якому остання позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.
18 березня 2026 року від представника відповідача Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив.
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечував, просив відмовити в задоволенні позову.
Суд заслухавши позицію учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та надані до суду докази, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Судом установлено, що 21.07.2025 року головним спеціалістом - інспектором з паркування управління (інспекції) з паркування Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Каюкіним Павлом Вадимовичем винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортного засобу RENAULT LOGAN, KA3973МА, 2025-07-21, 09:28:14, бульв. Лесі Українки, 28, відповідальність за яке передбачено ч. 3 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, пункт 17.1, Правил дорожнього руху, якою застосовано до позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 680,00 грн.
Так, згідно частини третьої статі 122 КУпАП ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст.72 КАС України).
Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Як роз`яснено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», з подальшими змінами та доповненнями, зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилається правопорушник, чи висловлених останнім доводів (абз. 4 п. 24 постанови).
Так, 04 лютого 2026 до суду надійшов відзив від Відповідача у справі - Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), де зазначено, що Каюкін П.В. під час винесення оскаржуваної постанови реалізовував свої повноваження у сфері забезпечення дорожнього руху, перебуваючи у трудових відносинах з Департаментом транспортної інфраструктури Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). Управління (інспекції) з паркування Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради ( Київської міської державної адміністрації) не є правонаступником Управлінням (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). Управління (інспекція) з паркування у складі Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) почала функціонувати 04.12.2023 з моменту видання розпорядження Київського міського голови №1177 «Про готовність до здійснення повноважень та функцій щодо здійснення контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, оплати вартості послуг з паркування транспортних засобів та контролю діяльності внутрішнього водного транспорту». Департамент територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) не має стосунку до оскаржуваної постанови, що випливає зі змісту самої Постанови та рішення Київської міської ради, Розпорядження Київського міського голови.
Разом з тим, у даному відзиві відсутні докази вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, як того вимагає стаття 251 КУпАП, а надані фотознімки відповідачем повністю спростовують перебування автомобіля позивача на полосі громадського транспорту.
Отже, оцінюючи матеріали справи у їх сукупності, ту обставину, що Відповідачем у відзиві не було надано доказів в підтвердження вини Позивача у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП та останні в матеріалах справи відсутні, суд приходить до висновку про те, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності була винесена без достатніх правових підстав.
За таких обставин, вимоги Позивача про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії 2КІ № 0008150875 від 21.07.2025 року про накладення на Позивача адміністративного стягнення в розмірі 680,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП підлягає задоволенню, а провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності - закриттю.
Щодо вимог позивача про визнання протиправним і скасування рішення про тимчасове затримання транспортного засобу, слід зазначити наступне.
Так, 21.07.2025 року головний спеціаліст - інспектор з паркування відділу контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки транспортних засобів та оплати послуг управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Каюкін П.В. склав акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу «RENAULT LOGAN» (держ. номер НОМЕР_1 ), який належить Позивачу, у зв`язку з тим, що автомобіль зупинено на смузі для маршрутних транспортних засобів.
Відповідно до частини 1 статті 265-2 КУпАП у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачені, зокрема частинами третьою, четвертою і п`ятою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, порушення правил зупинки чи стоянки на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю), працівник уповноваженого підрозділу України, що забезпечує безпеку дорожнього руху, тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, що дозволяється виключно у випадку, якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху (якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху), в тому числі за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора. Про тимчасове затримання робиться відповідний запис у протоколі про адміністративне правопорушення.
Згідно з частиною 3 статті 265-2 КУпАП у разі якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво не перешкоджає дорожньому руху або не створює загрозу безпеці руху, крім розміщення транспортного засобу на місцях, призначених для зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, такий транспортний засіб не може бути доставлений для зберігання на спеціальний майданчик. Випадки тимчасового затримання транспортного засобу та доставлення його для зберігання на спеціальний майданчик визначені частиною третьою статті 265-4 цього Кодексу. При тимчасовому затриманні транспортного засобу місце розташування такого транспортного засобу має бути обов`язково зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису). Інформація про тимчасове затримання транспортного засобу має невідкладно передаватися на абонентський номер рухомого (мобільного) зв`язку та на адресу електронної пошти, зазначені належними користувачами або особами, за якими зареєстровані транспортні засоби, відповідно до статті 279-4 цього Кодексу.
Тобто, виключною підставою для доставлення затриманого транспортного засобу для зберігання на спеціальний майданчик якщо транспортний засіб суттєво перешкоджає дорожньому руху.
Стаття 265-4 КУпАП визначає, що тимчасове затримання транспортного засобу інспектором з паркування здійснюється шляхом доставки для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора і дозволяється виключно у випадках, встановлених цією статтею. При тимчасовому затриманні транспортного засобу складається акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України.
Тимчасове затримання транспортного засобу шляхом доставки для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку здійснюється у разі вчинення порушення, передбаченого частиною третьою статті 122 (порушення правил зупинки, стоянки в межах відповідного населеного пункту), частиною першою статті 152-1 цього Кодексу, у випадках, передбачених частиною третьою цієї статті, а так само у разі вчинення порушення, передбаченого частиною другою статті 152-1 цього Кодексу.
Для цілей цього Кодексу розміщення транспортного засобу є таким, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, якщо транспортний засіб:
1) поставлено на проїзній частині у два і більше рядів;
2) розташовано у заборонених Правилами дорожнього руху місцях зупинки або стоянки, а саме:
а) на залізничних переїздах;
б) на трамвайних коліях;
в) на естакадах, мостах, шляхопроводах і під ними, у тунелях;
г) на пішохідних переходах і ближче 10 метрів до них з обох боків, крім випадків зупинки для надання переваги в русі;
ґ) на перехрестях та ближче 10 метрів від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на ній пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга;
д) на проїзній частині, де відстань між суцільною лінією розмітки чи протилежним краєм проїзної частини і транспортним засобом, що зупинився, менше 3 метрів;
е) ближче 30 метрів від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а за їх відсутності - ближче 30 метрів від дорожнього знака такої зупинки з обох боків;
є) ближче 10 метрів від позначеного місця виконання дорожніх робіт і в зоні їх виконання;
ж) у місцях, де буде неможливим зустрічний роз`їзд або об`їзд транспортного засобу, що зупинився;
з) ближче 10 метрів від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду;
3) своїм розташуванням робить неможливим рух інших транспортних засобів або створює перешкоду для руху пішоходів, у тому числі осіб з інвалідністю на спеціальних засобах пересування та пішоходів із дитячими колясками;
4) розташовано на виділеній смузі для руху громадського маршрутного транспорту;
5) розташовано на позначеній відповідними дорожніми знаками та/або дорожньою розміткою вело доріжці;
6) перешкоджає руху або роботі снігоприбирального та іншого технологічного комунального транспорту у разі запровадження надзвичайного стану або у разі оголошення окремої місцевості зоною надзвичайної екологічної ситуації;
7) порушує схему паркування транспортних засобів таким чином, що він блокує проїзд по двох або більше смугах руху.
При тимчасовому затриманні транспортного засобу місце розташування такого транспортного засобу має бути обов`язково зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису). Інспектори з паркування зобов`язані невідкладно інформувати про тимчасове затримання транспортного засобу відповідні підрозділи Національної поліції із зазначенням державного номера затриманого транспортного засобу, точного часу його затримання та місця зберігання (адреса та телефони спеціального майданчика чи стоянки), розміщувати цю інформацію на офіційному веб-сайті виконавчого органу відповідної місцевої ради, а також передавати повідомлення про тимчасове затримання транспортного засобу на абонентський номер рухомого (мобільного) зв`язку та адреси електронної пошти, зазначені належними користувачами або особами (від імені осіб), за якими зареєстровані транспортні засоби, відповідно до статті 279-4 цього Кодексу.
Повернення транспортного засобу, затриманого шляхом доставки для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, відповідальній особі, зазначеній у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особі, яка ввезла транспортний засіб на територію України, або особі, яка керувала транспортним засобом на момент вчинення правопорушення, відбувається невідкладно за зверненням такої особи після сплати штрафу за вчинене правопорушення та оплати вартості послуг із транспортування та/або зберігання транспортного засобу.
Оскільки Відповідачем належними та допустимими доказами не доведено, що розміщення затриманого транспортного засобу Позивача суттєво перешкоджало дорожньому руху чи створювало загрозу безпеці руху, суд вважає, що при складанні акту про огляд та затримання транспортного засобу дії інспектора не відповідали вимогам чинного законодавства, зокрема, ст. 265-2 КУпАП.
Крім того, відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 122 КУпАП виключає, згідно вимог ст. 265-4 КУпАП, застосування до неї такого заходу забезпечення провадження у справах про адміністративні правопорушення як тимчасове затримання транспортного засобу.
Таким чином, позов в частині визнання протиправним рішення про тимчасове затримання транспортного засобу «RENAULT LOGAN» (держ. номер НОМЕР_1 ), оформлене актом огляду та тимчасового затримання від 21.07.2025, підлягає задоволенню.
Щодо відшкодування моральної та матеріальної шкоди.
Як свідчать матеріали справи, за повернення тимчасово затриманого транспортного засобу, який зберігався на спеціальному майданчику чи стоянці, позивачем було оплачено витрати, пов`язані з транспортуванням та зберіганням такого транспортного засобу а також штраф у загальному розмірі 2125,56 грн.
Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Отже, складовими елементами акту завдання шкоди є: протиправна поведінка особи, яка завдала шкоду; настання шкоди; причинний зв`язок між вказаними двома елементами; вина завдавача шкоди.
При цьому, спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи згаданих органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.
Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Законом визначено, що обов`язок відшкодувати завдану потерпілому шкоду покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.
Таким чином, з урахуванням положень ст.ст. 1173, 1174 ЦК України, обов`язок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади виникає саме у держави, а не в органу державної влади, посадовою чи службовою особою якого є особа, чиїми незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю завдано шкоди.
Як зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 30 січня 2019р. у справі №826/12003/16, аналіз зазначених вище правових норм свідчить про те, що якщо вимоги про відшкодування шкоди пов`язані з вимогою вирішити публічно-правовий спір, то такі вимоги підлягають розгляду за нормами КАС України.
Аналогічних висновків дійшов і Цивільний касаційний суд в постановах у справах №761/10730/18 та №725/5833/16-ц.
Враховуючи зазначене, вказані вимоги підлягають задоволенню шляхом стягнення з Державного бюджету України на користь позивача понесених витрат завданих протиправним рішенням відповідача-2.
Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача відшкодування моральної шкоди 10 000,00 грн., суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до статі 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення.
Статтями 16 та 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення прав, а має самостійне юридичне значення.
Тобто за наявності порушення прав відшкодування моральної шкоди здійснюється в обраний спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.
Як вбачається із змісту позовної заяви та встановлено в судовому засіданні, позивач заподіяння моральної шкоди обґрунтовує тим, що винесення оскаржуваної постанови відносно неї, а також розгляд даної позовної заяви про оскарження постанови відповідача, негативно вплинуло на моральний стан позивача та призвело до душевних страждань. В зв`язку з цим, позивач вважає, що незаконними діями відповідача йому було завдано моральну шкоду, яку оцінює у розмірі 10 000,00 грн.
Однак, суд вважає розмір моральної шкоди значно завищеним та, виходячи із засад виваженості, розумності та справедливості, суд визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача, в сумі 5 000,00 грн.
Керуючись ст. ст. 2, 6-11, 19, 20, 22, 242-246, 286 КАС України,
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту транспортної інфраструктури Київської міської державної адміністрації, співвідповідача Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, задовольнити.
Визнати протиправною і скасувати постанову головного спеціаліста - інспектора з паркування відділу контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки транспортних засобів та оплати послуг управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Каюкіна П.В. про накладення адміністративного стягнення серія 2КІ № 0008150875 від 21.07.2025, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.
Визнати протиправним рішення головного спеціаліста - інспектора з паркування відділу контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки транспортних засобів та оплати послуг управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Каюкіна П.В. про тимчасове затримання транспортного засобу «RENAULT LOGAN» (держ. номер НОМЕР_1 ), оформлене актом огляду та тимчасового затримання від 21.07.2025.
Стягнути з бюджету м. Києва на користь ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) завдану майнову шкоду в розмірі 2125,56 грн.
Стягнути з бюджету м. Києва на користь ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) моральну шкоду в розмірі 5000 грн.
Стягнути з Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (місцезнаходження м. Київ, вул. Дегтярівська,31,корп.2) на користь ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 211, 20 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Суддя С. В. Вовк