УХВАЛА

24 червня 2026 року 
м. Київ
справа №128/4908/25
адміністративне провадження № К/990/18948/26 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Загороднюка А.Г.,
суддів: Єресько Л.О., Соколова В.М., 
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 23 грудня 2025 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2026 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ВП № 5 міста Немирова Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області про визнання скасування постанови, закриття провадження у справі,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Вінницького районного суду Вінницької області з позовом до ВП № 5 міста Немирова Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області, в якому просив скасувати постанову ЕНА № 6186810 від 20 листопада 2025 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 121-3 КУпАП, а провадження у справі закрити.
Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 23 грудня 2025 року, залишеною без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2026 року, позовну заяву ОСОБА_1 до ВП № 5 міста Немирова Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області про визнання дій протиправними та скасування постанови, повернуто особі, яка її подала.
27 квітня 2026 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , у якій скаржник просить скасувати ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 23 грудня 2025 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2026 року, а справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.
Ухвалою Верховного Суду від 12 травня 2026 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору.
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 23 грудня 2025 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2026 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ВП № 5 міста Немирова Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області про скасування постанови, закриття провадження у справі залишено без руху.
Надано скаржнику строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги, шляхом подання до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: документу про сплату судового збору; копії касаційної скарги відповідно до кількості учасників справи.
Роз`яснено, що у разі невиконання вимог ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху касаційну скаргу буде повернута особі, яка її подала, відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 та частини другої статті 332 КАС України.
15 червня 2026 року на виконання вимог ухвали Суду про залишення касаційної скарги без руху від автора касаційної скарги надійшла уточнена касаційна скарга та копія касаційної скарги для відповідача.
В обґрунтування уточненої касаційної скарги позивачем зазначено, що ані КАС України, ані Закон України «Про судовий збір» не встановлює чіткий перелік документів, який чітко б підтвердив майновий стан сторони, яка заявляє клопотання про звільнення від сплати судового побору. Зазначає, що вимагати від позивача довідку від ПФ України про розмір пенсії не варто оскільки в пункті 1 частини 1 статті 8 Закону «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року зазначається: «враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача». Вважає, що законодавець має на увазі «дохід» позивача, який відображається у відомостях про доходи, а не в довідці від ПФ України, тим паче нарахування пенсії не є доходом позивача а навпаки соціальна виплата позивача. 
Вирішуючи питання щодо можливості відкриття касаційного провадження у цій справі Суд виходить із такого.
Як зазначалося колегією суддів в ухвалі Верховного Суду від 12 травня 2026 року, для можливості допуску скарги до касаційного перегляду, ураховуючи приписи КАС України, скаржник має надати до суду касаційної інстанції документ про сплату судового збору або докази щодо наявності підстав для звільнення, відстрочення чи розстрочення його сплати.
Зі змісті уточненої касаційної скарги убачається, що скаржник на виконання вимог ухвали про залишення касаційної скарги без руху, стверджує про недоцільність обґрунтування підстав для звільнення, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору скаржником при оскарженні у касаційному порядку судових рішень у цій справі. Разом з тим, на підтвердження свого матеріального стану скаржник не надає жодних доказів, як і не заявляє клопотань про продовження строку на усунення недоліків касаційної скарги в частині сплати судового збору.
Верховний Суд повторно звертає увагу скаржника, що відповідно до частини першої статті 133 КАС України суд, ураховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.
Згідно із частиною першою статті 8 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI ""Про судовий збір" (далі - Закон № 3674-VI), ураховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:
1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або
2) позивачами є:
а) військовослужбовці;
б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;
в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда;
г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;
ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або
3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.
Частиною другою згаданої статті закріплено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
Аналіз вказаної норми дає підстави зробити висновок про те, що визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою на відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати.
Особа, яка заявляє клопотання про звільнення від сплати судового збору, згідно з частиною першою статті 77 КАС України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.
Водночас сталим у правозастосовній практиці судів є підхід, відповідно до якого належним доказом для указаний цілей є довідки/відомості з реєстрів, що адмініструються Державною податковою службою України та Пенсійним фондом України (їхніми територіальними органами).
Такої ж правової позиції щодо доказів висловлено й в низці ухвал Великої Палати Верховного Суду, зокрема, від 01 травня 2026 року у справі № 990/70/26, від 12 травня 2026 року у справі №990/69/26.
На підставі викладеного, колегія суддів робить висновок про невиконання скаржником приписів ухвали Верховного Суду від 12 травня 2026 року, якою касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 23 грудня 2025 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2026 року у цій справі залишено без руху, в частині надання до суду касаційної інстанції документа про сплату судового збору або доказів щодо наявності підстав для звільнення, відстрочення чи розстрочення його сплати.
Згідно з частиною другою статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, установлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
За таких обставин касаційну скаргу слід повернути особі, яка її подала.
Керуючись статтями 169, 330, 332 КАС України,

УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 23 грудня 2025 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2026 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ВП № 5 міста Немирова Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області про визнання скасування постанови, закриття провадження у справі - повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції у порядку, установленому законом. 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач судді 	А.Г. Загороднюк Л.О. Єресько В.М. Соколов