Справа № 486/402/26 
Провадження № 2-а/486/5/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2026 року м. Південноукраїнськ

Південноукраїнський міський суд Миколаївської області у складі головуючого судді Далматової Г.А розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом  ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Вознесенської міської ради, про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,
учасники справи: позивач ОСОБА_1 відповідач Виконавчий комітет Вознесенської міської ради, представник відповідача Величко Є.О.,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Південноукраїнського міського суду Миколаївської області з адміністративним позовом до Виконавчого комітету Вознесенської міської ради про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, в якому просив відновити процесуальні строки оскарження постанови UKR № 2504963 від 13 жовтня 2025 pоку, визнати постанову UKR № 2504963 від 13 жовтня 2025 року протиправною і нікчемною, скасувати постанову UKR № 2504963 від 13 жовтня 2025 року. Оскільки ВП № 80272148 від 17 лютого 2026 року є похідною/наслідком постанови UKR № 2504963 від 13 жовтня 2025 року, просив визнати його майнові права незаконно порушеними, а кошти з його рахунку АТ «Райффайзен Банк» вилучені протиправно. Просив зобов`язати ДВС кошти в розмірі 1018 грн (витрати ВП №80272148) повернути на його рахунок в АТ «Райффайзен Банк».
Свою позицію позивач обґрунтовує тим, що 23 лютого 2026 року він отримав повідомлення про відкриття ВП № 80272148 від 17 лютого 2026 року на виконання постанови UKR № 2504963 від 13 жовтня 2025 року головного спеціаліста-інспектора з паркування Околитої І.М., в якій стверджується, що він 12 жовтня 2025 року зупинив авто НОМЕР_1 на вул. Одеська, 25/1, м. Вознесенськ в зоні дії знаку 3.34 (зупинка і стоянка заборонена) ПДР України і вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП.
Проте, він стверджує, що при винесені постанови ніяких повідомлень не надходило, ніяких процесуальних дій не вчинялось, повна відсутність інформації.
Вважає, що ліва сторона (по напрямку його руху) вул. Одеська, 25/1 (вулиця з двостороннім рухом) м. Вознесенськ станом на 12 жовтня 2025 року не була обладнана (не встановлені) ані знаком 3.34 ПДРУ, ані горизонтальною дорожньою розміткою 1.4 (жовтого кольору) ПДР України (зупинка і стоянка транспортних засобів заборонена), взагалі відсутня дорожня розмітка.
Рухаючись по вул. Київській у потоці автомобілів, повертаючи праворуч на вул. Одеська виконав вимоги щодо проїзду двох пішохідних переходів, світлофору, об`їзду запаркованих по правій стороні (суцільно) автомобілів та уникаючи загроз виконання будівельних робіт неогородженої зони (вул. Одеська, 20), не порушуючи ПДР України (оцінивши дорожню обстановку і оглядовість), за відсутності дорожньої розмітки і дорожніх знаків зупинився на лівій стороні дороги біля тротуару. Оглянувши вулицю в обидва боки в межах кварталу, він не побачив жодного заборонного знаку або розмітки. Тобто, для нього, як учасника дорожнього руху, взагалі відсутня інформація про заборону зупинки і стоянки на вул. Одеська, 25/1, м. Вознесенськ. 
Вважає, що матеріалах справи немає доказів і посилань що знаки 3.34 ПДРУ по вул. Одеська встановлені відповідно до Схеми організації безпеки дорожнього руху Генерального плану м. Вознесенськ, невідоме розташування, їх неможливо побачити під час прогнозованого руху з місця водія, адекватно відреагувати.
Постанову UKR №2504963 від 13 жовтня 2025 року вважає юридично нікчемною, створеною за відсутності складу злочину/правопорушення, за надуманих/уявних обставин, з порушеннями Законодавства України, з перевищенням службових обов`язків, і підлягає скасуванню.
Після відкриття провадження ухвалою суду від 26 березня 2026 року позовну заяву було залишено буз руху. На виконання ухвали суду позивач визначився з колом відповідачів.
18 травня 2026 року представник відповідача надав відзив, в якому зазначив, що відповідач не погоджується з позовними вимогами та вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Вважає, що позов подано позивачем з пропуском строку, зокрема оскаржувана постанова винесена 13 жовтня 2025 року, тоді як позов подано лише 24 лютого 2026 року. При цьому позивач не надав належних та допустимих доказів поважності причин пропуску строку. Більше того, факт вчинення правопорушення був зафіксований належним чином, а повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності було залишено на лобовому склі транспортного засобу, що підтверджується матеріалами фотофіксації.
Вважає, що факт вчинення адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю належних та допустимих доказів, а саме, матеріалами фотофіксації, на яких зафіксовано транспортний засіб позивача Chevrolet Lacetti BE4274AE, розміщений у зоні дії дорожнього знаку 3.34; фотознімками, на яких чітко зафіксовано дорожній знак 3.34, встановлений при в`їзді до відповідної ділянки дороги; фотофіксацією залишення повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності на лобовому склі транспортного засобу, яке містить QR-код із доступом до матеріалів правопорушення.
Зазначені докази у своїй сукупності повністю підтверджують факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення та дотримання відповідачем процедури притягнення до адміністративної відповідальності.
Долучені позивачем до позову фотознімки не відображають місце встановлення дорожнього знаку, який розташований при в`їзді до відповідної ділянки дороги, повної дорожньої обстановки та не спростовують наявність дорожнього знаку, зафіксованого матеріалами фотофіксації відповідача. Фотографії позивача є вибірковими та обмеженими, що не дає можливості об`єктивно оцінити обставини справи. Фотоматеріали позивача датовані 12 жовтня 2025 року, тобто в день складання повідомлення UKR № 2504963. Фактично ці матеріали свідчать про те, що позивач мав доступ до інформації про дорожню обстановку та про повідомлення №2504963.
Дослідивши докази в сукупності, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що постановою UKR № 2504963 від 13 жовтня 2025 року Головного спеціаліста-інспектора з паркування Околитої І.М., ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 340 грн за те, що 12 жовтня 2025 року об 11:43 год. у м. Вознесенську, за адресою: вул. Одеська, 25/1, ОСОБА_1 керуючи автомобілем «Chevrolet Lacetti» державний номерний знак НОМЕР_2 , порушив вимогу дорожнього знаку, а саме, здійснив зупинку в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено». Фотозйомка проводилась спецзасобом марки Lenovo Tab M10 HD /а.с. 4/.
Представником відповідача до відзиву додано копію повідомлення серії UKR №2504963 про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, в якому зазначено дату розгляду справи 13 жовтня 2025 року, транспортний засіб «Chevrolet Lacetti» державний номерний знак НОМЕР_2 , зазначені обставини вчинення правопорушення, сума штрафу та інше /а.с. 33/. Після переходу за QR-кодом та ввівши відповідні дані, можна ознайомитись з фотофіксацією обставин вчинення правопорушення, зокрема, наявні знімки автомобіля «Chevrolet Lacetti» державний номерний знак НОМЕР_2 , дата та час фотографування 12 жовтня 2025 року 11:43:05 год. та географічні координати, а також окремо фотознімок знаку 3.34 «зупинку заборонено» за вказаними координатами. 
Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами. 
Звертаючись з адміністративним позовом ОСОБА_1 просив поновити йому строк звернення до адміністративного суду.
Частиною 1 ст. 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
За змістом ч. 1 ст. 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 2 ст. 122 КАС України).
Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть установлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів(ч. 3 ст. 122 КАС України).
Стаття 286 КАС України є спеціальною нормою процесуального закону, що визначає особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності. Частина друга зазначеної статті встановлює, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).
Положеннями ст.289 КУпАП встановлено, що скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
Аналіз зазначених вище норм дає підстави для висновку, що у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності законодавцем встановлено десятиденний строк звернення до суду з адміністративним позовом, який відраховується з дня ухвалення відповідного рішення та протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).
Оскільки предметом оскарження у справі, яка розглядається, є постанова UKR №2504963 від 13 жовтня 2025 року Головного спеціаліста-інспектора з паркування Околитої І.М. про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, застосуванню підлягає десятиденний строк звернення до суду з позовом з дня отримання відповідного рішення.
Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 15 квітня 2021 року у справі № 522/4357/19, від 26 лютого 2020 року у справі №164/1546/19.
Разом з тим, положеннями ст. 289 КУпАП передбачено, що у разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.
Встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.
Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
При цьому, норми КАС України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.
Разом з тим, поважними причинами пропуску процесуального строку можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами.
При цьому, суд, вирішуючи питання про можливість поновлення строку звернення до суду, повинен враховувати:
1) особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права;
2) не можуть бути встановлені обмеження щодо реалізації права на судовий захист у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть такого права було порушено;
3) суворе застосування строку без урахування обставин справи може бути непропорційним та перешкоджати використанню доступних засобів правового захисту.
Наведене узгоджується з позицією Європейського Суду з прав людини, який, розуміючи важливість дотримання оптимального балансу між забезпеченням реалізації права особи на доступ до правосуддя та принципом правової визначеності, сформував правову позицію, відповідно до якої встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи (справи «Белле проти Франції», «Ільхан проти Туреччини», «Пономарьов проти України», «Щокін проти України» тощо).
У рішенні «Стагно проти Бельгії» Європейський Суд з прав людини дійшов до висновку, що при застосуванні законодавчого строку давності національні суди мають приймати до уваги конкретні обставини справи, таким чином, щоб обмеження на доступ до суду було пропорційним щодо цілі забезпечення правової визначеності та належного здійснення правосуддя (Stagno v. Belgium № 1062/07).
Суд вважає, що з огляду на те, що позивач не був присутній під час розгляду справи про адміністративне правопорушення і винесення оскаржуваної постанови, а також відповідачем не надано доказів, що позивач отримав копії постанови у день її складення, з корінця поштового відправлення не містить відомостей про отримання його позивачем та є нечитабельним, зазначені обставини обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду.
Позивач стверджує, що про наявність оскаржуваної постанови дізнався лише з повідомлення про відкриття виконавчого провадження. На підтвердження наведеного долучив до матеріалів справи постанову старшого державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Одеського міжрегіонального управління юстиції України від 17 лютого 2026 року про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з нього суми штрафу 340 грн на підставі постанови UKR №2504963 від 13 жовтня 2025 року.
Суд враховує, що право на судовий захист, якого просить позивач, є важливішим, ніж встановлені державою процесуальні особливості реалізації ним цього права. Європейський суд з прав людини в рішенні по справі «Іліан проти Туреччини» наголошував, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.
Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції).
Так у справі «Delcourt v. Belgium» (заява № N 2689/65) Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція), право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення.
Згідно висновків, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду («Perez de Raela Cavaniles v. Spain» (заява №28090/95), «Beles and others v. the Czech Republic» (заява № 47273/99), «RTBF v. Belgium» (заява №50084/06).
У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавляє заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.
З урахуванням вищенаведеного суд вважає за можливе визнати причини пропуску  ОСОБА_1  процесуального строку поважними та поновити вказаний строк.
Відповідно до ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Правові відносини, що стосуються дорожнього руху врегульовані Постановою Кабінету Міністрів України «Про Правила дорожнього руху» від 10 жовтня 2001 року № 1306.
За змістом п. 1.1. Постанови № 1306, ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Розділом 8 вказаних Правил встановлено порядок та особливості регулювання дорожнього руху.
Згідно з п. 8.1. вказаного розділу Правил, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.
Відповідно до п.1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Відповідно до п.1.5 ПДР України дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений підрозділ Національної поліції, власника дороги або уповноважений ним орган.
Відповідно до пункту 33 Правил дорожнього руху України дія дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено» поширюється від місця його встановлення до найближчого перехрестя. Таким чином, у даному випадку дія знаку поширюється на ділянку, де був розміщений транспортний засіб позивача.
Так, суд зазначає, що знак 3.34 забороняє зупинку і стоянку транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (а також завантаження чи розвантаження вантажу).
Дія знаку не поширюється: на транспортні засоби, що рухаються за встановленими маршрутами; за наявності під знаком таблички 7.18 - на водіїв з інвалідністю, які керують транспортними засобами, позначеними відповідним розпізнавальним знаком, а також на водіїв, які перевозять осіб з інвалідністю (за наявності підтверджуючих документів).
Зона дії знаку: від місця встановлення до найближчого перехрестя; у населених пунктах, де немає перехресть - до кінця населеного пункту.
Дія знаку не переривається: у місцях виїзду з прилеглих територій; у місцях примикання польових, лісових та інших доріг без покриття, перед якими не встановлено знаки пріоритету.
Дія знаку поширюється лише на той бік дороги, на якому він встановлений.
Зона дії знаку може бути змінена: табличкою 7.2.2 (на початку зони дії); або дублюючим знаком із табличкою 7.2.3 (у кінці зони дії).
Як встановлено судом, вулиця Одеська, 25/1 у м. Вознесенську має двосторонній рух, навпроти будинку, в якій знаходиться перукарня встановлений дорожній знак 3.34 «Зупинку заборонено», дана ділянка дороги не містить перехресть. Тобто при русі транспортним засобом по вул. Одеській заборонена зупинка і стоянка транспортних засобів саме по цю сторону дороги на якій знаходиться будинок 25/1, 
З досліджених судом доказів вбачається, що транспортний засіб «Chevrolet Lacetti» державний номерний знак НОМЕР_2 розташований на смузі руху біля будинку 25/1 по вул. Одеській, тобто фактично, проїжджаючи знак 3.34 «Зупинку заборонено», достовірно розуміючи, що знаходиться в зоні дії даного знаку, припаркував свій автомобіль на смузі, на якій заборонено зупинку та стоянку.
При цьому позивач не заперечує факт розміщення належного його транспортного засобу за адресою: м. Вознесенськ, вул. Одеська, 25/1, де, відповідно до встановлених дорожніх знаків, зупинка заборонена, що підтверджується долученими ним до адміністративного позову фотозображеннями, датованими 12 жовтня 2025 року 12:32.
При цьому, відсутність фотозйомки транспортного засобу позивача безпосередньо на фоні дорожнього знаку не свідчить про його відсутність, оскільки здійснення такої фотозйомки було не можливим з огляду на відстань між транспортним засобом і дорожнім знаком, такі обставини підтверджуються фотоматеріалами розташування відповідного знаку. Зазначені докази підтверджують, що у вказаному місці зупинка транспортних засобів заборонена.
Отже відповідач довів, що водієм не було порушено вимог дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено» на вул.Одеська, 25/1, в м. Вознесенську.
В силу п.1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Наведені норми передбачають покладення на відповідача, як суб`єкта владних повноважень, тягаря доказування наявності складу адміністративного правопорушення у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, яка у протилежному випадку вважається добросовісною.
Виходячи з викладеного, судом встановлено, що правопорушення, за вчинення якого позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, дійсно мало місце, оскільки даний факт об`єктивно підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, отже дії позивача ОСОБА_1 є неправомірними та в них вбачається склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП і відповідачем правомірно притягнуто його до адміністративної відповідальності.
Решта позовних вимог похідні, тому задоволенню не підлягають.
За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.
Керуючись ст. ст. 9, 77, 90, 121, 241, 242, 244, 246, 286 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Залишити без задоволення позовну заяву ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Вознесенської міської ради, про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення.
Постанову UKR №2504963 від 13 жовтня 2025 року головного спеціаліста-інспектора з паркування Околитої Ірини Миколаївни, якою  ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у вигляді штрафу в розмірі 340 (триста сорок) гривень, залишити без змін.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Повне ім`я позивача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .
Повне найменування відповідача: Виконавчий комітет Вознесенської міської ради, місцезнаходження: площа. Центральна, 1, м. Вознесенськ, Миколаївської області, ЄДРПОУ 04056569. 

Суддя Г.А.Далматова