Справа № 308/15043/23

Закарпатський апеляційний суд

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.05.2026 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Феєр І. С., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/480/24, за апеляційною скаргою захисника-адвоката Леміша О. О. на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.06.2024. 
Цією постановою: 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 01 (один) рік.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 605 грн 60 коп. судового збору.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 410685 від 02.07.2023 та постанови судді від 04.06.2024 вбачається, що 02.07.2023 о 03 год 41 хв в м. Ужгороді на пр. Свободи, біля будинку № 20, ОСОБА_2 керував транспортним засобом марки «SUZUKI GRAND VITARA», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, поведінка не відповідає обстановці). Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився 02.07.2023, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП України.
В апеляційній скарзі захисник-адвокат Леміш О. О. просить постанову суду від 04.06.2024 скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Зазначає, що суд першої інстанції не надав повної юридичної оцінки обставинам, які наведені в запереченні сторони захисту. Посилається на те, що інспектор патрульної поліції Шакоянц Д. Г. не мав права складати відносно ОСОБА_2 протокол про адміністративне правопорушення, оскільки він не зупиняв транспортний засіб під керуванням ОСОБА_2 та фізично не був на місці події. При цьому, стверджує, що передача оформлення адміністративних матеріалів одним екіпажем патрульної поліції іншому екіпажу не передбачена жодними нормативно-правовими актами. Крім того, звертає увагу на те, що в протоколі інспектор патрульної поліції Шакоянц Д. Г. зазначив про нібито відмову ОСОБА_2 від підпису у протоколі, проте як убачається з відеозапису ОСОБА_2 був відсутній на місці під час складення протоколу.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 та його захисника – адвоката Леміша О. О., неявка яких з урахуванням положень ч. 6 ст. 294 КУпАП не 

-2-

перешкоджає її розгляду. При цьому, враховується те, що ОСОБА_2 та його захисник – адвокат Леміш О. О., належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, а розгляд справи неодноразово відкладався за клопотаннями ОСОБА_2 та його захисника-адвоката Леміша О. О., а саме: 24.07.2024, 11.12.2024, 09.04.2025, 30.09.2025 04.11.2025 та 23.02.2026. 
Апеляційний суд зауважує, що всі клопотання ОСОБА_2 та захисника-адвоката Леміша О. О. про необхідність відкладення розгляду справи щодо ОСОБА_2 обґрунтовані їх перебуванням на лікарняному та зайнятістю в слідчих діях, при цьому не кожного разу ними надавалися належні докази, які б підтверджували вказані обставини.
Крім того, як вбачається з матеріалів справи, судове засідання в черговий раз було відкладено на 13.05.2026, про що учасники судового розгляду повідомлялись належним чином, будь яких клопотань про відкладення судового засідання ними не заявлялося.
Відповідно до ч. 4 ст. 294 КУпАП апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.
Окрім того, апеляційний суд враховує, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких – не допустити судовий процес у безладний рух.
У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.
Приймаючи рішення про розгляд справи без участі ОСОБА_2 та його захисника – адвоката Леміша О. О. враховуються і вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип – верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, чи його захисника, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, а тому апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_2 та його захисника – адвоката Леміша О. О., що не може розцінюватись як порушення їх прав, передбачених ст. 268, 271 КУпАП. 
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга захисника-адвоката Леміша О. О. не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.
Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення 
-3-

виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діянні ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Згідно пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до підпункту а) пункту 2.9 Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно пункту 6 розділу І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09.11.2015 (далі Інструкція), огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
Відповідно до пункту 7 вказаної Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - заклад охорони здоров`я).
З матеріалів справи та досліджених доказів апеляційним судом встановлено, що 02.07.2023 о 03 год 41 хв в м. Ужгороді на пр. Свободи, біля будинку № 20 ОСОБА_2 , керував транспортним засобом марки «SUZUKI GRAND VITARA», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, поведінка не відповідає обстановці). Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився 02.07.2023 о 03 год 58 хв біля будинку № 20 по пр. Свободи в м. Ужгороді, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Незважаючи на заперечення захисником-адвокатом Лемішем О. О. виним ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, вина останнього у вчиненні вказаного правопорушення, підтверджується сукупністю зібраних по справі, досліджених суддею місцевого суду та наведених у постанові доказів.
-4-
Зокрема, вина ОСОБА_2 стверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 410685 від 02.07.2023, яким зафіксовано обставини вчиненого правопорушення та який, всупереч тверджень апеляційної скарги, повністю відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, як щодо змісту так і щодо форми; постановою серії ЕАС № 7264883 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП; розпискою від 02.07.2023; відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, яким засвідчено факт відмови водія ОСОБА_2 від проходження огляду у встановленому Законом порядку для визначення стану алкогольного сп`яніння.
Оцінка доказів відповідно до ст. 252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Матеріали справи не містять доказів про порушення поліцейським взводу 2 роти 2 батальйону УПП в Закарпатській області Шакоянцом Д. Г. законодавства при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки поліцейським дотримано вимоги ч. 2 ст. 251, ст. 256, 265-2, 266, 268 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі. Протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 410685 від 02.07.2023 складено відповідно до вимог встановлених ст. 256 цього Кодексу, уповноваженим на такі дії працівником поліції, у спосіб, з підстав та з дотриманням порядку, встановлених законом.
Доводи апеляційної скарги про те, що інспектор патрульної поліції Шакоянц Д. Г. не мав права складати відносно ОСОБА_2 протокол про адміністративне правопорушення, оскільки не зупиняв транспортний засіб під керуванням ОСОБА_2 та фізично не був на місці події, апеляційний суд відхиляє з огляду на таке. 
Відповідно до ст. 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Матеріалами справи встановлено, що після зупинки транспортного засобу у ОСОБА_2 було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, однак інспектор Михайлишин І. М. повідомив, що ОСОБА_2 є його сусідом, у зв`язку з чим поліцейськими було прийнято рішення викликати на місце події командирський екіпаж поліції.
Тому, апеляційний суд вважає, що складання протоколу про адміністративне правопорушення саме 02.07.2023 іншим екіпажем поліції не свідчить про порушення ст. 254 КУпАП, якою передбачено складання протоколу з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, тобто коли у посадової особи, уповноваженої складати протокол, буде достатньо підстав для складання протоколу про адміністративне правопорушення, тобто після виконання всіх необхідних процесуальних дій.
Імперативної заборони оформлення адміністративних матеріалів та складання протоколу про адміністративне правопорушення працівником поліції, який не здійснював зупинку транспортного засобу, вимоги ст. 254-256 КУпАП не містять.
При цьому, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що факт зупинки ОСОБА_2 іншим екіпажем, не звільняє його від обов`язку пройти на пропозицію поліцейського огляд на стан алкогольного сп`яніння, у разі виявлення відповідних ознак такого сп`яніння. 
Тому, як безпідставні, не обґрунтовані і такі, що жодним чином не спростовують факту відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, тобто порушення вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що передача оформлення адміністративних матеріалів одним екіпажем патрульної поліції іншому екіпажу не передбачена жодними нормативно-правовими актами.

-5-

Із цих підстав, доводи апеляційної скарги про те, що в протоколі інспектор патрульної поліції Шакоянц Д. Г. зазначив про нібито відмову ОСОБА_2 від підпису у протоколі, проте як убачається з відеозапису ОСОБА_2 був відсутній на місці під час складення протоколу, апеляційний суд також відхиляє як безпідставні та не обґрунтовані.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд бере до уваги те, що з відеозапису чітко вбачається, що ОСОБА_2 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, однак він відмовився, заперечуючи факт вживання алкоголю. При цьому, ОСОБА_2 інспектором поліції повідомлено про те, що відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП та зафіксовано час відмови 3 год 58 хв, після чого ОСОБА_2 роз`яснено його права, передбачені ст. 268 КУпАП та 63 Конституції України, а також повідомлено його про те, що зараз оформлюється протокол, з чим ОСОБА_2 погодився. Інспектор пройшов до службового автомобіля, звідки взяв бланк протоколу, а коли повернувся на місце, де знаходився ОСОБА_2 , виявив, що останній відсутній. При цьому патрульними здійснювалися пошуки ОСОБА_2 , однак його місцезнаходження встановити не вдалося за можливе.
У зв`язку з чим, апеляційний суд погоджується і з висновком суду першої інстанції про те, що в даному випадку ОСОБА_2 було належним чином повідомлено про те, що відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення та роз`яснено його права, однак він не виявив бажання бути присутнім при оформленні та складанні відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, скористався на власний розсуд своїм правом не бути присутнім при отриманні такого протоколу на місці складання.
За таких обставин, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_2 керував транспортним засобом та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку. 
При цьому апеляційний суд враховує, що згідно п. 1.2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, до ознак алкогольного сп`яніння, окрім інших, віднесено: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка не відповідає обстановці, тобто всі ті ознаки, що мали місце у випадку зупинки водія ОСОБА_2 . 
Враховуючи викладене у працівників поліції були наявні всі підстави для ініціювання проведення огляду водія ОСОБА_2 на стан алкогольного сп`яніння, від проходження якого останній відмовився, про що зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення.
При розгляді справи цим доказам суд дав належну оцінку, а тому твердження в апеляційній скарзі про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи не знайшли свого підтвердження. 
Апеляційний суд оглянув відеозапис, долучений до протоколу про адміністративне правопорушення, з якого чітко вбачається як факт керування ОСОБА_2 транспортним засобом, так і факт відмови ОСОБА_2 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного приладу та у закладі охорони здоров`я. 
При цьому спілкування та поведінка ОСОБА_2 беззаперечно свідчать про правомірність підозри працівників поліції ймовірного перебування останнього у стані алкогольного сп`яніння, що й слугувало підставою для ініціювання проведення його огляду на стан алкогольного сп`яніння. 
Апеляційний суд враховує те, що відповідно до чинного законодавства передбачена можливість проведення огляду водіїв на стан алкогольного сп`яніння як на 
-6-

місці зупинки транспортного засобу, так і в закладі охорони здоров`я, і при цьому, в матеріалах справи відсутні відомості про те, що ОСОБА_2 бажав пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в закладі охорони здоров`я. Тому, апеляційний суд вважає, що поліцейськими не порушено будь-яких нормативно-правових актів, які регулюють порядок направлення водіїв на огляд з метою визначення стану алкогольного сп`яніння.
Крім того оглянутий наявний відеозапис у матеріалах справи, на якому зафіксована однозначна відмова ОСОБА_2 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів та відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я. 
Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на таке.
Порядок проходження огляду на стан сп`яніння у свою чергу закріплений у ст. 266 КУпАП, розділі Х «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом МВС № 1395 від 07.11.2015, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 за № 1408/27853, розділах І-ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09.11.2015 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 за № 1413/27858, і «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», що затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008, з послідуючими змінами і являє собою процедуру направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення зазначеного стану і безпосередньо проведення такого огляду.
Згідно визначеної процедури огляд водія, зокрема на стан сп`яніння, проводиться: 1) поліцейським на місці зупинки транспортного засобу із використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; з дотриманням Інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції, у присутності 2-х свідків; 2) у відповідному закладі охорони здоров`я (в тому числі у разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами), не пізніше 2-х годин з моменту встановлення підстав для його здійснення в присутності поліцейського. При цьому необхідно зазначити, що норми чинного законодавства щодо процедури направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану сп`яніння і проведення такого огляду не передбачають обов`язковості дотримання якоїсь черговості у його проходженні і мають лише визначені обмеження, пов`язані виключно зі специфікою стану певного сп`яніння.
Таким чином, ОСОБА_2 щодо якого були підстави вважати, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння, повинен був пройти відповідний огляд на стан такого сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу із використанням спеціальних технічних засобів, а у разі незгоди з його результатами, не пізніше 2-х годин з моменту встановлення підстав для його здійснення у присутності поліцейського у закладі охорони здоров`я, тому зазначена вище вимога поліцейського є законною і обґрунтованою, незалежно від причин, які стали підставою для зупинки транспортного засобу, ОСОБА_2 в усякому випадку не мав права ігнорувати вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, так як будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію 
-7-
спеціальних правил, оскільки володіння та використання транспортних засобів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі (рішення ЄСПЛ від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O’Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і 25624/02), у зв`язку з чим апеляційний суд вважає, що працівником поліції при складанні щодо ОСОБА_2 протоколу про адміністративне правопорушення дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм, права та законні інтереси останнього.
Тому, будь-яких порушень працівниками поліції вимог законодавства при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_2 адміністративних матеріалів апеляційним судом не встановлено. 
При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_2 оскаржував дії працівників поліції щодо складання протоколу. Доказів неправомірної поведінки працівників поліції чи інших доказів, які б спростовували фактичні дані, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення та додатках до нього, матеріали справи не містять.
Отже вказаним відеозаписом, долученим до матеріалів справи, підтверджується факт порушення ОСОБА_2 вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі захисника не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що суддею місцевого суду ОСОБА_2 обґрунтовано визнано винним у порушенні вимог, які передбачені пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України та вчиненні, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.
Обґрунтування вимог апеляційної скарги щодо порушення місцевим судом законодавства при винесенні постанови, яке полягало у не з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді.
Також, судом першої інстанції з урахуванням вимог ст. 33 КУпАП, зокрема, характеру вчиненого ОСОБА_2 адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП правильно накладено стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік відповідно до санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що хоч і є суворим, проте безальтернативним видом стягнення.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції і вважає, що з врахуванням наведених обставин, допущене ОСОБА_2 порушення правил дорожнього руху є грубим та потенційно небезпечним як для самої особи, яка керує транспортним засобом, що є джерелом підвищеної небезпеки, так і для інших учасників дорожнього руху, тяжкість ймовірних наслідків.
При цьому, апеляційний суд враховує, що в справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16.10.2008) Європейський суд вказав, що при призначенні покарання для того, щоб втручання (вилучення спеціального права) вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи.
Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005), Європейський суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

-8-

Враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку, що адміністративне стягнення накладене на ОСОБА_2 відповідає характеру вчиненого правопорушення, встановлене у межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому підстав для його зміни не вбачається.
Порушень вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та необґрунтованість накладеного на нього адміністративного стягнення, не вбачається, відтак постанова суду є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування немає, а тому апеляційна скарга захисника-адвоката Леміша О. О. задоволенню не підлягає.
При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст.294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що стороною захисту не було надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення і жодних клопотань з цього приводу не заявлялось.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника-адвоката Леміша О. О. в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.06.2024 щодо ОСОБА_3 , - без змін.
Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя