ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2026 року	Львів	Справа № 380/22958/24 пров. № А/857/3395/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі: 
головуючого судді Пліша М.А.,
суддів Курильця А.Р., Мікули О.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2024 року (головуючий суддя Мартинюк В.Я., м. Львів) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про скасування рішення,-
В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області(далі - відповідач 2), Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області(далі - відповідач 3), Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі - відповідач 4), в якому просила:
визнати дії щодо відмови у призначенні пенсії за віком протиправними та скасувати рішення №133850017645 від 22.08.2024 року;
визнати дії щодо відмови у призначенні пенсії за віком протиправними та скасувати рішення №133850017645 від 18.09.2024 року;
визнати дії щодо відмови у призначенні пенсії за віком протиправними та скасувати рішення №133850017645 від 01.10.2024 року;
зобов`язати зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 27.07.1983 року по 01.12.1992 року та з 01.12.1992 року по 17.10.2004 року на підставі записів вкладишу до трудової книжки НОМЕР_1 , дата заповнення 27.07.1983 року;
зобов`язати призначити і виплачувати пенсію за віком з 25.08.2024 року.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2024 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 22.08.2024 року №133850017645 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 18.09.2024 року №133850017645 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 01.10.2024 року №133850017645 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 27.07.1983 року по 01.12.1992 року та з 01.12.1992 року по 17.10.2004 року на підставі записів вкладишу до трудової книжки НОМЕР_1 , дата заповнення 27.07.1983 року.
У задоволенні решти позовних вимог - відмолено
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області оскаржило його в апеляційному порядку, просить таке скасувати, та прийняти нове яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
В апеляційній скарзі зазначає, що необхідний страховий стаж визначений статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 31 рік.
Відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 29.07.1993 року в тому разі, коли у трудовій книжці заповнені усі сторінки відповідних розділів, вона доповнюється вкладишем. Вкладиш вшивається у трудову книжку, заповнюється і ведеться власником або уповноваженим ним органом за місцем роботи працівника у такому ж порядку, що і трудова книжка. Вкладиш без трудової книжки, не дійсний. Про кожний виданий вкладиш на першій сторінці (титульний аркуш) трудової книжки зверху ставиться штамп розміром 10x25 мм з надписом «Виданий вкладиш» і тут же зазначаються серія і номер вкладиша. При кожній наступній його видачі має ставитися другий штамп і зазначатися серія і номер вкладиша. У разі необхідності доповнення трудової книжки вкладишем видається вкладиш нового зразка незалежно від того, яку трудову книжку мас працівник (нового чи раніш установленого 1938 року і 1974 року зразків).
Страховий стаж особи становить 22 роки 00 місяців 05 днів.
За результатами розгляду документів, до страхового стажу не зараховано:
- періоди роботи згідно вкладишу в трудову книжку НОМЕР_1 , дата заповнення 27.04.1983 року, оскільки вкладиш без трудової книжки не дійсний.
- період роботи з 01.12.1992 року, оскільки відсутній запис про звільнення.
Відповідно до частини 1 статті 24 Закону №1058-1V страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до частин 2 статті 24 Закону №1058-ІУ страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за період до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Частиною 4 статті 24 Закону № 1058-1V передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом (до 01.01.2004), зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.
У разі відсутності необхідного страхового стажу на дату досягнення пенсійного віку, пенсію за віком може бути призначено після набуття особою страхового стажу, на дату досягнення відповідного віку.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, основним документом, що підтверджує стаж, є трудова книжка.
Абзац перший пункту 3 із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ № 1028 від 09.12.2015; в редакції Постанови КМ № 1058 від 27.09.2022
Пунктом 3 даного Порядку передбачено, за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно- комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження стажу роботи приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.
Відповідно до інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженого Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України. Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 № 58 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за № 110 заповнення трудових книжок
а) загальні вказівки:
Трудові книжки і вкладиші до них заповнюються у відповідних розділах українською і російською мовами.
Заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем «кваліфікований робітник», «молодший спеціаліст», «бакалавр», «спеціаліст» та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування.
До трудової книжки вносяться:
відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження;
відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення;
відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України;
відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується « 05.01.1993».
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
З кожним записом, що заноситься до трудової книжки на підставі наказу (розпорядження) про призначення на роботу, переведення і звільнення власник або уповноважений ним орган зобов`язаний ознайомити працівника під розписку в особистій картці (типова відомча форма N П-2, затверджена наказом Мінстату України від 27 жовтня 1995 року N 277, в якій має повторюватися відповідний запне з трудової книжки (вкладиша).
Міністерства і відомства за згодою з відповідними галузевими профспілками можуть, як виняток, дозволити підприємствам, що працюють в умовах територіальної роз`єднаності (підпорядковані структурні підрозділи розташовані на великій відстані), проводити ознайомлення з записами, що внесені до трудової книжки, в заочному порядку шляхом направлення власникам книжок відповідних повідомлень з наступною відміткою про це в особистій картці.
У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.
У разі необхідності власник або уповноважений ним орган видає працівникам на їх прохання завірені виписки з трудових книжок відомостей про роботу.
Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності – вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м. Києва, держархівом м. Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму.
Виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження.
У разі втрати наказу чи розпорядження або невідповідності їх фактично виконуваній роботі виправлення відомостей про роботу здійснюється на основі інших документів, що підтверджують виконання робіт, не зазначених у трудовій книжці.
Занесення відомостей про працівника:
Відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.
Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.
Зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.
Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів.
З огляду на все вище викладене, просить скасувати рішення суду. 
Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Згідно п. 3 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних міркувань. 
Судом першої інстанції встановлено, що згідно із записами вкладиша до трудової книжки НОМЕР_1 (дата заповнення 27.07.2023) убачається, що ОСОБА_2 (дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ) з:
01.09.1981 по 20.07.1983 – навчання в СТУ м.Львова;
27.07.1983 – прийнята перукарем широкого профілю в перукарню №16;
24.10.1983 – переміщена в перукарню №20;
25.11.1983 – переміщена в перукарню №12 чоловічим перукарем;
01.12.1992 – звільнена по ст.36 п. 5 КЗпП України по переводу в ДПСП – перукарню «Глорія»;
01.12.1992 – прийнята чоловічим перукарем Державного підприємства сфери послуг – перукарня «Глорія»;
22.11.1993 – Державне підприємство сфери послуг перукарня «Глорія» перейменована в мале колективне підприємство сфери послуг перукарня «Глорія».
Крім того, в матеріалах справи наявні: копія диплому серії НОМЕР_2 , виданого 20 липня 1983 (за професією, кваліфікацією перукар жіночий, перукар чоловічий); стаж та алгоритм розрахунку пенсії за віком Форми РС - право за номером ПС: 133850017645; копія Наказу №1 від 01 грудня 1992 року «Про прийняття на роботу по переводу з Д.К.П.О працівників», в тому числі, ОСОБА_2 (п.1.2 наказу); копія Наказу №27 від 10.04.1995 року «Зміна прізвища працівника» (згідно з укладенням шлюбу 3 березня 1994 року за записом 116, ОСОБА_2 присвоєно прізвище ОСОБА_1 ); копія Наказу №25а від 22.11.1993 року «Про перереєстрацію підприємства» в Мале колективне підприємство сфери послуг перукарня «Глорія»; копія Наказу №12 від 08 червня 1993 року «Про виплату одноразової допомоги працівникам підприємства»; копія Наказу №39 від 16.09.1996 року «Про надання відпустки з збереженням зарплати»; копія Наказу №47 від 01.09.1997 року та Наказу №59 «Про надання чергової відпустки п. ОСОБА_1 ; копія Свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 , виданого 09 лютого 1994 року та Свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 , виданого 03 березня 1994 року; копія витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища за №00045896515 та за №00046867223.
Позивач зверталася з заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про призначення/перерахунок пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідач 2 прийняв рішення від 22.08.2024 №133850017645, яким відмовлено в призначені пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу, підтвердженого в установленому законом порядку.
У даному рішенні, в тому числі, зазначено, що до загального страхового стажу не зараховано періоди роботи, згідно трудової книжки від 27.07.1983 року НОМЕР_1 , оскільки надано вкладиш в трудову книжку та не прослідковується зміна прізвища ОСОБА_3 . Також не враховано період навчання з 01.09.1981 по 20.07.1983, оскільки відсутнє свідоцтво про шлюб ОСОБА_3 .
У подальшому, зібравши відповідні документи позивач повторно зверталася з заявою до органу Пенсійного фонду України про призначення її пенсії.
Відповідач 3 прийняв рішення від 18.09.2024 №133850017645 про відсутність права на призначення пенсії за віком відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 31 рік.
У даному рішенні, в тому числі, зазначено, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 27.07.1983 по 01.12.1992 згідно з вкладкою до трудової книжки НОМЕР_1 від 27.07.1983, яку не прийнято до уваги при обчисленні страхового стажу, оскільки не надано трудову книжку до якої вона видана. Крім того, наявний запис про прийняття на роботу з 01.12.1992, запис про звільнення відсутній.
Також, 24.09.2024 позивач зверталася до територіальних органів Пенсійного фонду України, проте відповідачем 4 прийнято рішення №133850017645 від 01.10.2024 року про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу - 31 рік.
У даному рішенні, в тому числі, зазначено, що за доданими документами до страхового стажу не враховано періоди роботи згідно з вкладишу в трудову книжку НОМЕР_1 , оскільки вкладиш без трудової книжки не дійсний.
Будь-яких інших підстав для відмови у призначенні пенсії позивачу у тексті оскаржених рішеннях пенсійний орган не виклав.
При цьому, відповідачами в оскаржуваних рішеннях жодним чином не заперечувалось, щодо загального страхового стажу позивача який складає 22 роки 0 місяців 05 днів.
Не погодившись з такими рішеннями відповідачів, позивач звернулася до суду з даним позовом.
Постановляючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що згідно з частиною першою статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV, який набув чинності з 01 січня 2004 року (далі - Закон №1058-IV) в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати, зокрема, пенсія за віком.
Відповідно до статті 1 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Таке ж визначення містить і частина 1 статті 24 Закону №1058-IV, яка передбачає, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно з частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до частини 4 статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
З огляду на це суд вірно вказав, що до 01 січня 2004 року стаж роботи підтверджується в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058-IV.
Так, приписами статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ) визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Статтею 62 Закону №1788-XII передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637).
Відповідно до пункту 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Крім того, суд підставно зауважив, що загальний порядок ведення трудових книжок регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162 (чинною на час набуття позивачем трудового стажу у спірних періодах) (далі - Інструкція №162) та Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої наказом Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 №58 (далі - Інструкція №58), яка діяла після втрати чинності Інструкції №162.
Відповідно до абзацу 1 пункту 1.1 Інструкції №162 та п.1.1. Інструкції №58, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.
Пунктом 1.2 Інструкції 58 про порядок ведення трудових книжок працівників передбачено, що трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.
Відповідно до пункту 3.1 Інструкції №58, у тому разі, коли у трудовій книжці заповнені усі сторінки відповідних розділів, вона доповнюється вкладишем. Вкладиш вшивається у трудову книжку, заповнюється і ведеться власником або уповноваженим ним органом за місцем роботи працівника у такому ж порядку, що і трудова книжка. Вкладиш без трудової книжки недійсний.
При цьому, відповідно до пункту 18 вищевказаної постанови та постанови від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
Отже, вказане вище свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відсутності записів у ній, наявності неправильних чи неточних записів у трудовій книжці відповідач вправі вимагати від заявника подання додаткових документів на підтвердження страхового стажу.
У даній справі спірні правовідносини виникли у зв`язку з відмовою пенсійного органу позивачу зарахувати до трудового стажу записи у вкладиші у трудову книжку, оскільки вкладиш без трудової книжки не дійсний та запис про звільнення відсутній.
Вирішуючи спір, суд вірно вказав, що позивач, як особа на яку не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок (вкладишів), не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до її трудової книжки відомостей, а тому, невірне заповнення трудової книжки чи її вкладишем не може бути підставою для прийняття органом Пенсійного фонду України рішення про відмову у призначенні пенсії та не зарахування страхового стражу, результатом чого стало обмеження належного соціального захисту громадянина.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №687/975/17.
Крім того, Верховний Суд у постановах від 30 вересня 2019 року в справі №638/18467/15-а та від 25 квітня 2019 року в справі №593/283/17 зазначив, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду України для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Суд ,задовольняючи частково позовні вимоги правильно значив, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що дані вкладиша до трудової книжки позивача в частині спірного періоду містять неправдиві або недостовірні відомості, відтак, недотримання правил ведення трудової книжки чи її вкладиша може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Згідно вкладишу до трудової книжки наявний перший запис про навчання в СПТУ м.Львова ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), яка згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу за №00046867223 є позивачем у справі – ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).
Позивач у позові зазначає, що в подальшому всі записи про її трудову діяльність вносились вперше, саме у вкладиш до трудової книжки, яка, як вже вище зазначено обміну не підлягає відповідно до пункту 1.2 Інструкції 58.
Крім того, матеріали справи містять відповідні документи для підтвердження наявного трудового стажу позивача, як це передбачено пунктом 3 Порядку №637, а саме:
- копія Наказу №1 від 01 грудня 1992 року «Про прийняття на роботу по переводу з Д.К.П.О працівників», в тому числі, ОСОБА_2 (п.1.2 наказу);
- копія Наказу №27 від 10.04.1995 року «Зміна прізвища працівника» (згідно з укладенням шлюбу 3 березня 1994 року за записом 116, ОСОБА_2 присвоєно прізвище ОСОБА_1 );
- копія Наказу №25а від 22.11.1993 року «Про перереєстрацію підприємства» в Мале колективне підприємство сфери послуг перукарня «Глорія»;
- копія Наказу №12 від 08 червня 1993 року «Про виплату одноразової допомоги працівникам підприємства»;
- копія Наказу №39 від 16.09.1996 року «Про надання відпустки з збереженням зарплати»;
- копія Наказу №47 від 01.09.1997 року та Наказу №59 «Про надання чергової відпустки п. ОСОБА_1 .
Відтак, з урахуванням викладеного, суд підставно зазначив, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що дані вкладиша до трудової книжки позивача в частині спірного періоду містять неправдиві або недостовірні відомості, а тому зазначені у ній відповідачами недоліки, не може бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні значеного періоду роботи позивача до стажу роботи, що враховується у призначенні пенсії.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов вірного висновку, що органами Пенсійного фонду України безпідставно не враховано спірні періоди роботи позивача, а відтак позовні вимоги в цій частині є обґрунтовані та підлягають задоволенню.
Як уже зазначалось вище, підставою відмови відповідачами у призначенні позивачу пенсії, було те, що вона не набула необхідного страхового стажу роботи відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який повинен становити, зокрема з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року – не менше 31 року, після досягнення віку 60 років.
У даній спірній ситуації судом першої інстанції зґясовано, що вік заявниці більше 60 років, її стаж станом на момент звернення із заявою про призначення пенсії становить 25 років 02 місяці 21 день, при цьому страховий стаж – 22 роки 0 місяців 05 днів, а також з урахуванням спірного періоду її роботи, в сукупності становить більше 31 року страхового стажу, який є достатнім для призначення пенсії відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а тому суд підставно вважав, що спірні рішення прийнятівідповідачами про відмову в призначенні пенсії є протиправними.
Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 27.07.1983 року по 01.12.1992 року та з 01.12.1992 року по 17.10.2004 року на підставі записів вкладишу до трудової книжки НОМЕР_1 , дата заповнення 27.07.1983 року, то суд вірно вважав, що такі є похідними від першої позовної вимоги, тому також підлягають задоволенню в цій частині.
При цьому суд слушно зауважив, що дії зобов`язального характеру щодо зарахування до трудового (страхового) стажу період роботи позивача має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував таке питання за заявою заявниці, яким у цьому випадку є Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, який приймав остаточне спірне рішення.
Аналогічні за змістом та по суті висновки викладені Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постановах від 08.02.2024 року у справі №500/1216/23 та від 09.07.2024 року у справі №240/16372/23, який в силу приписів ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються судом під час вирішення цього спору.
Крім того, правильним є твердження суду першої інстанції про те, що оскільки відповідач ще не приймав рішення щодо призначення і виплати пенсії за віком на виконання цього рішення суду, то, відповідно, відсутні підстави щодо задоволення вимог про зобов`язання призначити і виплачувати пенсію за віком з 25.08.2024 року, бо такі вимоги є передчасними.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права. 
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, - 

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області - залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2024 року у справі №380/22958/24 - без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	М.А. Пліш 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	О. І. Мікула