Справа №592/4757/23
Провадження №2/592/43/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ      
09 квітня 2026 року           м.Суми 
Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:
головуючого: судді Бичкова І. Г. ,
за участю секретаря судового засідання: Леоненко К. С. ,
представника позивача: адвоката Бондаря В. М. ,
відповідачки: ОСОБА_1 ,
представника відповідачки: адвоката Школьного В. А. ,
представника третьої особи: Грабар Т. Л. ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Управління "Служба у справах дітей" Сумської міської ради про встановлення графіку побачення та спілкування з дитиною, -

В С Т А Н О В И В :

13.04.2023 представник позивача ОСОБА_2 адвокат Бондар Валерій Миколайович звернувся до Ковпаківського районного суду із позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Управління "Служба у справах дітей" Сумської міської ради про встановлення графіку побачення та спілкування з дитиною, із змісту якого вбачається, що з 14.09.2013 до 23.03.2016 позивач перебував у шлюбі з відповідачкою, в шлюбі народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після розірвання шлюбу залишився проживати з відповідачкою. В зв`язку з тим, що після розірвання шлюбу відповідачка чинила перешкоди у побаченні та спілкуванні з сином, брати участь у вихованні сина, позивач звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та встановлення порядку спілкування та участі у вихованні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у формі систематичного побачення кожної суботи або неділі місяця з 15 години до 17 години. 29.01.2015 Ковпаківський районний суд м. Суми виніс рішення, яким задовольнив вимоги позивача та зобов`язав не чинити перешкоди ОСОБА_1 в участі, у спілкуванні і вихованні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та встановив ОСОБА_2 порядок участі у вихованні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у формі систематичного побачення кожної суботи або неділі місяця з 15 години до 17 години у присутності матері ОСОБА_1 , з урахуванням стану здоров`я і режиму сну дитини та інших обставин, що мають істотне значення, рішення суду набрало законної сили. З моменту вступу рішення в законну силу відповідачка ОСОБА_1 певний час добровільно виконувала рішення суду до червня 2016 року, тому у позивача не виникало необхідності брати виконавчий лист для примусового виконання рішення суду, так як відповідачка запевнила, що буде виконувати рішення суду добровільно. З кінця 2015 року позивач добровільно вступив до лав ЗСУ, захищав Батьківщину під Донецьком та Луганськом та іноді мав можливість бути вдома коли перебував на ротації, у відпустці або на лікарняному, але вже з червня 2016 року колишня дружина перестала добровільно виконувати рішення суду і почала перешкоджати у спілкуванні з сином, змінила номер телефону. Позивач неодноразово в усній формі звертався в поліцію про порушення його батьківських прав колишньою дружиною, яка перешкоджає йому у вихованні та спілкуванні з сином, але отримував відповідь, що спір між ними повинен вирішуватися в судовому порядку. В кінці грудня 2022 року позивач перебував на лікарняному, проходив курс лікування після фронтового поранення в ЦМЛ м. Суми, приїхав (операція на колінному суглобі) , що підтверджується медичною документацією, але колишня дружина двері квартири не відкрила, у спілкуванні з сином, якому вже 8 років, спілкуватися не дозволила, чим порушила і порушує його батьківські права та права дитини. Саме цей факт став причиною звернення позивача з заявою до суду про отримання виконавчого листа про примусове виконання рішення Ковпаківського райсуду від 29.04.2015, який отримав представник. Ознайомившись з виконавчим листом, в якому зазначено про те, що строк пред`явлення виконавчого листа для примусового виконання сплинув 13.05.2016, саме тому примусове виконання рішення суду через ВДВС виконати неможливо. 22.12.2022 позивач звернувся до поліції з заявою про перешкоджання відповідачкою у спілкуванні та вихованні дитини (довідка про результати перевірки додається) . 20.03.2023 представник позивача звернувся до служби в справах дітей про дослідження даної ситуації між сторонами про порушення батьківських прав участі позивача у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином та порушення прав дитини, але відповіді на момент подання позову не отримав. В січні 2023 року позивач після лікування повернувся до лав ЗСУ, де проходить службу - захищає Україну на Донецькому напрямку по даний час. 07.02.2023 представник позивача звернувся до суду з заявою про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа. Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 23.03.2023 в задоволенні заяви про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання було відмовлено. Позивач вжив всіх законних заходів передбачених чинним законодавством на відновлення своїх прав для спілкування з сином, але порозуміння з відповідачкою не знайшов і прав на спілкування з сином та приймання участі у його вихованні не відновив. В зв`язку з тим, що відповідачка добровільно не хоче виконувати рішення суду від 29.01.2015, примусово виконати рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 29.01.2015 виконати неможливо, виникла необхідність звернутися до суду з новим позовом про захист батьківських прав позивача, який у свою чергу виконує свій громадянський обов`язок - захищає нашу Україну від РФ і має обмежену можливість у воєнний період часу брати участь у спілкуванні та вихованні дитини через месенджери та в період перебування у відпустці, ротації чи на лікарняному. В період війни та після її закінчення позивач має бажання та має право брати участь у вихованні, спілкуванні та піклуванні за сином, і у зв`язку з небажанням та перешкоджанням матері звертається до суду за захистом своїх порушених прав. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. За змістом положень ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 3, 18 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 (набрала чинності для України 02.09.1991) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. В ст. 18 Конвенції про права дитини зазначено про необхідність докладання всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної і однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11.07.2017, заява № 2091/13 у справі "М.С. проти України" йдеться про визначення "інтересів дитини" , їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні Європейського суду з прав людини зауважив на тому, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Ст. 141 СК України визначає, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" , кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, в п. 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Ч. 2 ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч. 4 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Ч. 2 ст. 155 СК України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ч. ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції (п. 1) . При цьому зазначена стаття містить застереження, згідно з яким органи державної влади не можуть утручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (п. 2) . Крім того, згідно п. п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 11, ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства" , кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15 зазначила про те, що під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Згідно ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені свободи, передбачені ст. ст. 24, 25, 27-29, 40, 47, 51, 52, 55-63 Конституції України. У відповідності до ч. 3 ст.157 СК України той із батьків з яким проживає дитина не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Ч. 2 ст. 157 СК України говорить про те, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування. В порядку п. 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України іншого позову до тих самих осіб з тих самих підстав з тим самим предметом позову позивач не заявляв. Відповідно до ч. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України витрати пов`язані з поданням позовної заяви понесла у наступному розмірі: 5000 грн. витрати на правничу допомогу (договір, квитанція, акт виконаних робіт) , сплата судового збору 1073,60 х 2 = 2147,20 грн. (ст. ст. 134,137 ЦПК України) . В порядку п. 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України оригінали письмових доказів, зазначених у додатку, знаходяться у позивача. На підставі викладеного у відповідності до ст. ст. 3, 10, 175-178 ЦПК України; ст. ст. 7, 8, 141, 157 СК України, він просив: 1. Під час дії воєнного стану визначити наступний порядок побачень та спілкування батька ОСОБА_2 з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , спілкування через загальновідомі месенджери: вайбер, телеграм, сигнал, скайп, фейсбук, інстаграм, тощо, або іншими засобами зв`язку у любий час без обмежень; побачень з сином під час перебування батька на ротації, відпустці, лікарняному, у формі: безпосереднього спілкування та перебування з батьком на території його мешкання, у місцях відпочинку, проведенні разом днів народження, відвідуванні секцій, відвідуванні навчальних закладів, відвідуванні лікарні, отриманні даних про стан здоров`я сина, проведенні разом канікул та вільного від навчання часу. Час спілкування встановлюється за попередньою домовленістю сторін в залежності від часу перебування батька ОСОБА_2 поза зоною бойових дій. 2. Визначити наступні порядок побачення та спілкування в мирний час батька ОСОБА_2 з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : - побачення у вихідні дні щосуботи або неділі раз на тиждень з 11 години до 18 години за місцем проживання батька для спілкування в домашніх умовах без присутності матері; - забезпечити без обмежень у часі побачення та спілкування з сином у день його народження ІНФОРМАЦІЯ_2 кожного року в присутності або без присутності матері в період часу з 10 години до 20 години; - визначити батьку ОСОБА_2 щорічний двотижневий термін для відпочинку з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в літній період часу на території України; - у визначенні дні побачення з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надати батьку право забирати сина з дому, де б він не проживав, зі школи, тренувань особисто; - у разі відсутності батька в м. Суми або в Україні у зв`язку з роботою, службою або перебуванням за кордоном з інших підстав, зобов`язати матір ОСОБА_1 забезпечити технічну можливість спілкування батька ОСОБА_2 з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за допомогою месенджерів viber, skype, telegram, WhatsApp, facebook, messenger та іншими месенджерами та засобами зв`язку щонеділі з 18 години до 20 години; - зобов`язати матір ОСОБА_1 за добу до дня зустрічі сина з батьком надавати йому точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У разі не змоги з поважних причин (хвороби дитини, перебування за межами міста, країни та інше) погодити інший час побачення та спілкування з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначений рішенням суду або за погодженням сторін. 3. Всі судові витрати покласти на відповідачку (вхідний № 11813/23 від 13.04.2023) (а. с. 1-4) .
Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 04.05.2023 у справі № 592/4757/23, провадження № 2/592/1239/23 було прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) , третя особа: Управління "Служба у справах дітей Сумської міської ради" (м. Суми, вул. Харківська, буд. 35) про встановлення графіку побачення та спілкування з дитиною. Було ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Було ухвалено призначити по справі підготовче судове засідання на 07.06.2023 на 09:30 за адресою: м. Суми, вул. Першотравнева, буд. 12, зала судових засідань № 11, про що повідомити учасників справи. Копію ухвали про відкриття провадження у справі було постановлено надіслати учасникам справи разом з копією позовної заяви з копіями доданих до неї документів - відповідачу. Було ухвалено роз`яснити відповідачу право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі надіслати: 1) суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду) , що підтверджують заперечення проти позову; 2) позивачу - копію відзиву та доданих до нього документів. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Було ухвалено роз`яснити учасникам справи, що на підставі п. 4 ч. 1 ст. 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках: ненадання копії відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечення іншому учаснику справи у встановлений судом строк. Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи, що розглядається в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України: http://kv.su.court.gov.ua/sud1806/gromadyanam/csz/ . Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею. Ухвала оскарженню не підлягає. Ухвала набрала законної сили 04.05.2023 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/110619334) (а. с. 31) .
05.06.2023 відповідачка ОСОБА_1 надала до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми відзив на позовну заяву, із змісту якого вбачається, що Ковпаківським районний судом м. Суми розглядається цивільна справа № 592/4757/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Управління "Служба у справах дітей" Сумської міської ради про встановлення графіку побачення та спілкування з дитиною. Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 04.05.2023 позовну заяву було прийнято до розгляду та підготовче засідання у справі було призначено на 07.06.2023 на 09:30 в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми. Як вбачається із змісту позовної заяви підставою звернення позивача до суду слугували ті обставини, що він, як батько дитини, має бажання брати участь у вихованні сина, зокрема, шляхом спілкування за допомогою месенджерів та у формі регулярних зустрічей з дитиною, оскільки, на його думку, відповідачкою чиняться перешкоди у спілкуванні з сином. Відповідачка після ознайомлення із позовною заявою та додатками, вважає її безпідставною та необґрунтованою, оскільки жодних перешкод у спілкуванні з дитиною відповідачка позивачу не вчиняє, а обставини викладені в позові не підтверджені належними доказами виходячи із наступного. Між позивачем та відповідачкою було зареєстровано шлюб 14.09.2013 Ковпаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції. Від шлюбу народилася спільна дитина - син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В період перебування у шлюбі позивач зловживав спиртними напоями, постійно ображав відповідачку, нецензурно висловлювався та висловлюється на її адресу, не турбувався про свою сім`ю, навіть не забрав її разом із дитиною з пологового будинку, а в подальшому не забезпечував матеріально в зв`язку з чим вона була змушена звернутись до суду із позовною заявою про стягнення аліментів як на утриманні дитини, так і на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку. Відповідні докази наявні в матеріалах справи. Слід звернути увагу суду на те, що погрози від позивача постійно надходять на мобільний телефон відповідачки, що підтверджується скріншотами листування (копії в додатках) . Таким чином, у відповідачки наявні обґрунтовані побоювання за життя та здоров`я своє та свого малолітнього сина. Фактично позивач є небезпечним. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 25.03.2016 у справі № 592/2437/16-ц шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу дитина постійно проживає разом з відповідачкою (матір`ю дитини) , яка усі повсякденні потреби сина з дня його народження вирішує одноосібно без допомоги та підтримки з боку позивача. Дитина навчається в 2-Б класі комунальної установи "Сумська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 22 імені Ігоря Гольченка" Сумської міської ради. Про відвідування турбується мати ОСОБА_1 . Вона супроводжує дитину до школи і зі школи, бере участь у батьківських зборах та житті класу та щоденно з понеділка по п`ятницю дитина з 08:30 до 13:00 перебуває на навчанні (копія довідки в додатках) . Окрім цього, що позивач не цікавиться життям дитини з часу народження, в результаті чого малолітній син особисто не бажає спілкуватись зі своїм батьком, оскільки він його покинув. Відповідачка неодноразово пропонувала дитині та намагалася налагодити спілкування між батьком та сином, але все марно. Малолітній син ОСОБА_3 категорично заявляє про своє небажання спілкуватися з позивачем. Відповідачці незрозуміло яким чином можливо віддалено брати участь у вихованні дитини шляхом месенджерів, оскільки позивач, будучи мобілізованим на військову службу та в силу зазначеного, не маючи чіткого графіку несення служби, а заявлені вимоги не містять часу та дат проведення спілкування за допомогою месенджерів, що вочевидь не відповідає інтересам дитини, порушуватиме щоденний графік та розпорядок дня малолітнього сина, зазначене негативно вплине на навчальний процес дитини та його розвитку, як особистості. Ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Україною 27.02.1991, визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Ч. 1 ст. 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст. 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим, інтересам дитини. В ст. 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Відповідно до ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Ст. 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст. 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо) , місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. Батько та мати мають рівні права та обов`язки і при вирішенні питання про періодичність побачень, можливість спільного відпочинку, відвідування місця проживання того з батьків, з ким дитина не проживає, слід виходити виключно з інтересів дитини. Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським Судом з прав людини, практика якого, відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" і ч. 4 ст. 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Хант проти України" від 07.12.2006 зазначено про те, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Johansen v. Norway" від 07.08.1996, § 78) . Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо) , місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Таким чином, аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. За правилами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. За змістом ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів) , який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) . Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ч. 2 ст. 5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Крім того, як зазначає Пленум Верховного Суду України у постанові № 2 від 12 червня 2009 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" , у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину. Одночасно з цим, позивачем не було зазначено, які саме права та інтереси було порушено відповідачкою. При цьому, матеріали позову не містять посилань на норму матеріального права, якою передбачався би відповідний спосіб захисту порушеного права, що був обраний позивачем. На підставі вище викладеного відповідачка вважає, що жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які свідчили про вчинення відповідачкою перешкод, що порушували б права позивача у спілкуванні із малолітнім сином не надано, а тому враховуючи відсутність предмета спору, вік дитини, щоденний графік та інтереси, які превуалюють над інтересами батьків, у задоволенні позову слід відмовити. Згідно п. 6 ч. 3 ст. 178 ЦПК України відповідачкою додано до відзиву: копії скріншотів листування на 15 арк. та копію довідки від 31.05.2023 № 91. Оригінали вказаних доказів знаходяться у відповідачки. Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 178 ЦПК України відповідачка заперечує щодо заявленого позивачем розміру судових витрат, які позивач поніс та очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Відповідно до п. 8 ч. 3 ст. 178 ЦПК України відповідачка не понесла та не очікує понести судові витрати у зв`язку із розглядом справи. На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 77, 81, 178 ЦПК України, вона просила в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Управління "Служба у справах дітей" Сумської міської ради про встановлення графіку побачення та спілкування з дитиною відмовити (вхідний № 18553/23 від 05.06.2023) (а. с. 40-44) .
27.06.2023 представник позивача ОСОБА_2 адвокат Бондар Валерій Миколайович надав до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми відповідь на відзив, із змісту якої вбачається, що в провадженні Ковпаківського райсуду м. Суми знаходиться цивільна справа № 592/4757/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 третя особа: Управління "Служба у справах дітей" Сумської міської ради про встановлення графіку побачення та спілкування з дитиною. Під час дії воєнного стану визначити наступний порядок побачень та спілкування батька ОСОБА_2 з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , спілкування через загальновідомі месенджери: вайбер, телеграм, сигнал, скайп, фейсбук, інстаграм, тощо або іншими засобами зв`язку у любий час без обмежень; побачень з сином під час перебування батька на ротації, відпустці, лікарняному у формі: безпосереднього спілкування та перебування з батьком на території його мешкання, у місцях відпочинку, проведенні разом днів народження, відвідуванні секцій, відвідуванні учбових закладів, відвідуванні лікарні, отриманні даних про стан здоров`я сина, проведенні разом канікул та вільного від навчання часу. Час спілкування встановлюється за попередньою домовленістю сторін в залежності від часу перебування батька ОСОБА_2 поза зоною бойових дій. 2. Визначити наступні порядок побачення та спілкування в мирний час батька ОСОБА_2 з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : - побачення у вихідні дні щосуботи або неділі раз на тиждень з 11 години до 18 години за місцем проживання батька для спілкування в домашніх умовах без присутності матері; - забезпечити без обмежень у часі побачення та спілкування з сином у день його народження ІНФОРМАЦІЯ_2 кожного року в присутності або без присутності матері в період часу з 10 години до 20 години; - визначити батьку ОСОБА_2 щорічний двотижневий термін для відпочинку з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в літній період часу на території України; - у визначенні дні побачення з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надати батьку право забирати сина з дому, де б він не проживав, зі школи, тренувань особисто; - у разі відсутності батька в м. Суми або в Україні, у зв`язку з роботою, службою або перебуванням за кордоном з інших підстав, зобов`язати матір ОСОБА_1 забезпечити технічну можливість спілкування батька ОСОБА_2 з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за допомогою месенджерів viber, skype, telegram, WhatsApp, facebook, messenger та іншими месенджерами та засобами зв`язку щонеділі з 18 години до 20 години; - зобов`язати матір ОСОБА_1 за добу до дня зустрічі сина з батьком надавати йому точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У разі неможливості з поважних причин (хвороби дитини, перебування за межами міста, країни та інше) погодити інший час побачення та спілкування з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначений рішенням суду, або за погодженням сторін. На позовну заяву відповідачка надала відзив, в якому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог за необґрунтованістю, посилаючись на скріншоти переписки сторін, довідку з КУ СЗОШ № 22 СМР від 31.05.2023, де зазначено, що останні два роки навчання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , супроводжує та відвідує шкільний заклад лише відповідачка та те, що під час шлюбу він не забрав відповідачку разом з дитиною з пологового будинку. Ознайомившись з відзивом та додатком до нього, у відповідності до положень ст. 179 ЦПК України, він має право написати відповідь на відзив та зазначити наступне. Наведені відповідачкою доводи та надані письмові докази не спростовують доказів, наданих позивачем у підтвердження позовних вимог, а невизнання позову тільки підтверджує, що відповідачка не налаштована сприяти встановленню дружніх, довірливих відносин сина з батьком. Аргументи, наведені відповідачкою у відзиві, стосуються не прав дитини і батька, а особистого відношення до колишнього чоловіка. Так, посилання на начебто скандали, випивки позивача, на те, що під час шлюбу він не забрав відповідачку разом з дитиною з пологового будинку не підтверджені жодним доказом і є тільки твердженнями відповідачки, які не підтверджуються належними та допустимими доказами. Своє власне негативне відношення до позивача відповідачка перекладає на неповнолітнього сина, формуючи у нього негативний образ батька та небажання дитини з ним спілкуватись. Це підтверджується тим, що дитина висловлюється про батька непритаманними йому висловлюваннями, а саме: що "батько його покинув" , що є неправдою, бо розлучення батьків ніяким чином не свідчить про відмову батька від дитини. Дитина формує образ батька під впливом і навіюваннями матері. Як вбачається з позиції матері дитина чує про батька негативну інформацію, що не сприяє налаштуванню доброзичливих відносин між ними. Відвідування сином школи співпало з початком війни та веденням на території України воєнних дій. Позивач як військовий бере участь у відсічи ворога у самих гарячих точках, на передовій, тому посилання на небажання позивача приходити до школи до сина є або нерозумінням обставин війни, яка відбувається в країні, або неповагою до позивача, як до військового. Саме з цим і пов`язано визначення часу, способу і періодичності спілкування сина з позивачем. У позові детально та послідовно, в рамках законодавства, викладені вимоги позивача з приводу спілкування з сином у період перебування у воєнний період і у мирний час. Твердження відповідачки з приводу того, що вона неодноразово намагалась налагодити стосунки батька та сина, не відповідають дійсності. Відповідачка не навела жодного випадку і жодного підтвердження таких дій, а напроти, під час останнього перебування позивача у м. Суми на лікуванні, вона перешкоджала побаченню та спілкуванню батька та сина, що підтверджується наданими доказами: зверненням до відділу у справах дітей СМР та зверненням до правоохоронних органів (документи додані до позовної заяви) . Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 29.04.2015, яке вступило в законну силу, де суд встановив, що відповідачка перешкоджала у спілкуванні батька з дитиною, не відчиняла двері квартири, де проживає відповідачка з малолітнім сином (ч. 4 ст. 82 ЦПК України) . Крім того, відповідачка не виконує рішення суду, де суд зобов`язав відповідачку не чинити перешкоди батьку у спілкуванні та вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визначив порядок участі батька у вихованні дитини. Відповідачка не виконує рішення ВК СМР № 645 від 16.12.2014, де батьку був встановлений порядок участі у вихованні дитини у формі періодичного побачення щосуботи з 10 години до 12 години у присутності матері. У вирішенні зазначеного спору безспірно треба керуватись інтересами перш за все самої дитини. Хлопчик повинен мати і батька і матір, але формування у хлопчика чоловічих навичок, досвіду, світосприйняття, прикладу мужності, відваги може дати тільки батько, воїн, захисник, і матір повинна сприяти налагодженню стосунків між дитиною і батьком, а не маніпулювати свідомістю дитини. Відповідно до ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Ч. 2 ст. 155 СК України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ч. ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції (п. 1) . При цьому зазначена стаття містить застереження, згідно з яким органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (п. 2) . Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським судом з прав людини, практика якого, відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" і ч. 4 ст. 10 ЦПК України, застосовується судом як джерело права. Ст. 142 СК України зазначає, що "діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою" . У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Хант проти України" від 07.12.2006 зазначено про те, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Johansen v. Norway" від 07.08.1996, § 78) . Позивач має бажання брати участь у вихованні дитини і все для цього робить в період війни, сплачує аліменти на дитину та захищає нашу Батьківщину для того, щоб дитина могла ходити до школи, гуляти та вести мирне життя. Відповідачка не виконує вимог закону про рівні права батька і матері у вихованні дитини, не виконує рішення суду про не вчинення перешкод позивачу у спілкуванні з сином, і як вбачається з наданих позивачем матеріалів не має наміру сприяти спілкуванню батька і сина надалі, тому звернення до суду зі встановлення способу та періодичності спілкування позивача з сином являється необхідним для захисту прав батька - позивача на спілкування та приймання участі у вихованні сина. На підставі викладеного, він просив позов ОСОБА_2 задовольнити у повному обсязі (вхідний № 22051/23 від 27.06.2023) (а. с. 70-72) .
18.07.2023 представник відповідачки ОСОБА_1 адвокат Школьний Володимир Анатолійович надав до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, із змісту якого вбачається, що представником відповідачки було отримано відповідь на відзив у цивільній справі № 592/4757/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Управління "Служба у справах дітей" Сумської міської ради про встановлення графіку побачення та спілкування з дитиною. Керуючись ст. 180 ЦПК України, він надає заперечення на відповідь по справі. Відповідачка категорично не погоджується з висновками позивача, викладеними у відповіді на відзив, виходячи з наступного. У відповіді на відзив представник позивача зазначає про те, що "невизнання позову позивачем тільки підтверджує, що відповідачка не налаштована сприяти встановленню дружніх, довірливих відносин сина з батьком" . По-перше, відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3) . Невизнання відповідачкою позову з підстав наведених в ньому - це право сторони, що цілком відповідає принципу цивільного судочинства зазначеного вище. По-друге, у відповіді на відзив представник позивача хибно сприймає обставини, на які посилалася та які зазначала відповідачка у відзиві на позовну заяву. Насамперед відзив мотивовано тим, що позивач, звертаючись до суду, жодних обставин або належних чи допустимих доказів, що свідчили про вчинення йому перешкод з боку відповідачки, суду надано не було, як і не зазначено, які саме права та інтереси позивача було порушено відповідачкою. В той же час невідомо з яких доводів та міркувань представник позивача дійшов висновку про те, що відповідачка не налаштована сприяти встановленню стосунків між батьком та сином, оскільки як у позовній заяві, так і у поданій відповіді на відзив не зазначено днів, протягом яких він мав намір зустрітися із сином, як і не зазначено обставин, які б перешкоджали позивачу належним чином виконувати свої батьківські обов`язки. Заяви по суті справи, подані позивачем не містять посилань на норму матеріального права, яка б передбачала відповідний спосіб захисту порушеного права, який ним був обраний. У відповіді на відзив представником позивача не зазначено, як та яким чином можливо брати участь у вихованні дитини шляхом месенджерів, оскільки позивач не має чіткого графіку несення служби, а заявлені вимоги не містять часу та дат проведення спілкування. На вказані обставини відповідачка посилалася у відзиві, як на одну із підстав заперечення проти позову. Позивач за його бажанням може особисто безперешкодно спілкуватися з сином за допомогою засобів мобільного чи будь-якого іншого зв`язку. Доказів тому, що ним вживалися вказані дії (заходи) ані до позовної заяви, ані до відповіді на відзив додано не було. Неодноразове посилання представника позивача на те, що ОСОБА_2 перебуває на передовій, відповідачка сприймає як обраний ним спосіб захисту та в той же час зазначає, що відповідно ст. 65 Конституції України це його обов`язок як громадянина України, а проходження ним служби у Збройних силах України не може визначатися як пріоритет його інтересів над інтересами дитини. Крім цього, мати дитини працевлаштована, має щоденну зайнятість та чіткий щоденний графік поки дитина перебуває на навчанні, а також вона кожного дня займається вихованням малолітнього сина, постійно приділяє йому увагу, вирішує повсякденні потреби дитини, а тому забезпечувати ОСОБА_2 можливість спілкування за його бажанням через месенджер об`єктивної можливості немає. Окремо слід звернути увагу на те, що у поданому відзиві відповідачка зазначала про те, що запропонований позивачем графік та спосіб не тільки не відповідає інтересам та потребам малолітнього сина, а і здатен нанести шкоду, суперечить чітко встановленому розпорядку дня дитини: навчанню, часу відпочинку тощо. У разі встановлення судом саме такого графіка зустрічей та способу спілкування з дитиною, це створить сприятливі умови для зловживань з боку позивача (батька дитини) , оскільки унеможливлює встановлення чіткого обліку часу (днів та годин) побачень, тим більше враховуючи відношення та налаштованість позивача до відповідачки, як до колишнього подружжя. Під час вирішення спору щодо участі у вихованні та порядку спілкування з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, суд має виходити, передусім, з інтересів дитини з урахування кожних конкретних обставин справи. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом лише в інтересах дитини. У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-ХІІ, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "М. С. проти України" від 11.07.2017, заява № 2091/13, суд зауважив на тому, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76) . Аналіз наведених положень, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Враховуючи те, що запропонований позивачем графік участі у вихованні малолітнього сина не відповідає насамперед інтересам дитини, порушуватиме щоденний його графік, а також ненадання позивачем доказів, які свідчили про вчинення відповідачкою перешкод у спілкуванні з сином свідчить про необґрунтованість позовної заяви, що є підставою для відмови у її задоволенні (вхідний № 24684/23 від 18.07.2023) (а. с. 89-91) .
Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 16.01.2024 у справі № 592/4757/23, провадження № 2/592/116/24 було зупинене провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Управління "Служба у справах дітей" Сумської міської ради про встановлення графіку побачення та спілкування з дитиною. Ухвала про зупинення провадження може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали. Апеляційна скарга подається до Сумського апеляційного суду. Ухвала набрала законної сили 06.02.2025 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/116558918) (а. с. 111) .
Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 04.04.2024 у справі № 592/4757/23, провадження № 2/592/116/24 в задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_2 адвоката Бондаря Валерія Миколайовича про поновлення провадження у справі по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Управління "Служба у справах дітей" Сумської міської ради про встановлення графіку побачення та спілкування з дитиною було відмовлено. Ухвала оскарженню не підлягає. Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, що постановлена судом в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, набирає законної сили з моменту її підписання суддею. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду. Ухвала набрала законної сили 04.04.2024 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/118119063) (а. с. 116, 117) .
Постановою Сумського апеляційного суду від 06.02.2025 у справі № 592/4757/23, провадження № 22-ц/816/83/25 апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Бондаря Валерія Миколайовича було задоволено. Було скасовано ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 16.01.2024 про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Управління "Служба у справах дітей" Сумської міської ради про встановлення графіку побачення та спілкування з дитиною, а справу було направлено для продовження розгляду до Ковпаківського районного суду м. Суми. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає. Постанова набрала законної сили 06.02.2025 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/125004539) (а. с. 167-169) .
Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 18.02.2025 у справі № 592/4757/23, провадження № 2/592/73/25 було поновлено провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Управління "Служба у справах дітей" Сумської міської ради про встановлення графіку побачення та спілкування з дитиною. Цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Управління "Служба у справах дітей" Сумської міської ради про встановлення графіку побачення та спілкування з дитиною було призначено до судового розгляду в судовому засіданні на 07.04.2025 на 14:00 у приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми (зала судових засідань № 11) , було викликано сторони. Ухвала оскарженню не підлягає. Ухвала набрала законної сили 18.02.2025 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/126196712) (а. с. 176) .
Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 07.04.2025 у справі № 592/4757/23, провадження № 2/592/73/25 було закрито підготовче провадження та було призначено справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Управління "Служба у справах дітей" Сумської міської ради про встановлення графіку побачення та спілкування з дитиною до судового розгляду по суті на 11.06.2025 на 13:30. В судове засідання було ухвалено викликати сторони. Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду. Ухвала набрала законної сили 07.04.2025 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/126405799) (а. с. 189) .
07.04.2026 представниця третьої особи Управління "Служба у справах дітей" Сумської міської ради за довіреністю Грабар Тетяна Леонідівна надіслала до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми висновок про визначення способу та порядку участі ОСОБА_2 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 , із змісту якого вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі з 14.09.2013, який рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 23.03.2016 було розірвано. В шлюбі народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після припинення шлюбних відносин дитина залишилася проживати разом з матір`ю. ОСОБА_2 звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовною заявою до ОСОБА_1 про встановлення графіку побачення та спілкування з сином ОСОБА_3 . У заяві він вказав на те, що після припинення шлюбних відносин ОСОБА_1 постійно чинила перешкоди у спілкуванні з сином ОСОБА_3 , у зв`язку з чим рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 29.01.2015 було зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у спілкуванні і вихованні сина ОСОБА_3 . Також було визначено порядок участі у формі систематичних побачень кожної суботи або неділі місяця з 15 години до 17 години у присутності матері з урахуванням стану здоров`я і режиму сну дитини та інших обставин, що мають істотне значення. В подальшому ОСОБА_1 в добровільному порядку виконувала рішення суду, тому не було необхідності подавати виконавчий лист до виконавчої служби для примусового виконання, термін подачі якого сплинув 13.05.2016. З кінця 2015 року ОСОБА_2 добровільно вступив до лав ЗСУ, тому не міг виконувати рішення суду систематично, лише коли був вдома під час ротації у відпустці або на лікарняному. Так, з червня 2016 року колишня дружина перестала добровільно виконувати рішення суду. ОСОБА_2 звертався в поліцію та Управління "Служба у справах дітей" СМР про порушення його батьківських прав колишньою дружиною, але результатів дані звернення не дали. Представник позивача 07.02.2023 звернувся до суду з заявою про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа, але ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 23.03.2023 було відмовлено в задоволені заяви. ОСОБА_2 вжив всіх законних заходів передбачених діючим законодавством на відновлення своїх прав для спілкування з сином, але порозуміння з відповідачкою не знайшов і прав на спілкування з сином та прийняття участі у його вихованні не відновив. У зв`язку з тим, що відповідачка добровільно не хоче виконувати рішення суду, а примусово виконати його неможливо, виникла необхідність звернутися до суду з новим позовом про захист батьківських прав чоловіка, який проходить військову службу та має обмежену можливість у воєнний період часу брати участь у спілкуванні та вихованні дитини. В позовній заяві ОСОБА_2 просить суд визначити наступний порядок участі, під час діє воєнного стану, а саме: спілкування через загальновідомі месенджери: viber, skype, telegram, WhatsApp, facebook, messenger тощо або іншими засобами зв`язку в любий час без обмежень; побачень з сином під час перебування батька на ротації, відпустці, лікарняному, у формі безпосереднього спілкування та перебування з батьком на території його мешкання, місцях відпочинку, проведенні разом днів народження, відвідуванні секцій, учбових закладів, лікарні, отриманні даних про стан здоров`я сина, проведенні разом канікул та вільного від навчання часу. Час спілкування встановлюється за передньою домовленістю сторін в залежності від часу перебування батька ОСОБА_2 поза зоною бойових дій. Також, він просив визначити наступний порядок побачення та спілкування в мирний час, а саме: побачення у вихідні дні щосуботи або неділі раз на тиждень з 11 години до 18 години за місцем проживання батька для спілкування в домашніх умовах без присутності матері; забезпечити без обмежень у часі побачення та спілкування у день його народження ІНФОРМАЦІЯ_2 кожного року в присутності або без присутності матері в період часу з 10 години до 20 години; визначити батьку щорічний двотижневий термін для відпочинку з сином в літній період часу на території України; надати батьку право забирати сина з дому, де б він не проживав, зі школи, тренувань особисто; разі відсутності батька в м. Суми або в Україні, у зв`язку з роботою, службою або перебуванням за кордоном з інших підстав, зобов`язати матір ОСОБА_1 забезпечити технічну можливість спілкування батька ОСОБА_2 за допомогою месенджерів: viber, skype, telegram, WhatsApp, facebook, messenger та іншими засобами зв`язку щонеділі з 18:00 до 20:00. Зобов`язати матір за добу до дня зустрічі сина з батьком надати йому точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дитини. У разі не змоги з поважних причин погодити інший час побачення та спілкування з сином визначений рішенням суду або за погодженням сторін. Свої додаткові пояснення ОСОБА_2 не зміг надати в судовому засіданні через зайнятість на військовій службі. ОСОБА_1 надала свої пояснення в судовому засіданні та повідомила про те, що вона повністю заперечує щодо задоволення позовних вимог позивача, його заяви є безпідставними та необґрунтованими, оскільки жодних перешкод у спілкуванні з дитиною відповідачка позивачу не вчиняє. Шлюбні відносини не складися з ОСОБА_2 через зловживання спиртними напоями, він постійно ображав її, нецензурно висловлювався на її адресу, не турбувався про свою сім`ю, навіть не забрав її разом із дитиною з пологового будинку, в подальшому не забезпечував матеріально, у зв`язку з чим вона була змушена звернутися до суду із позовною заявою про стягнення аліментів на утримання дитини та її до 3-х річного віку дитини. Також вона вказала на те, що від ОСОБА_2 постійно надходять прогнози на мобільний телефон, що підтверджено скріншотами. Таким чином, ОСОБА_1 побоюється за життя та здоров`я своє та малолітнього сина. Після розірвання шлюбу дитина постійно проживала з матір`ю, яка всі повсякденні потреби сина з дня його народження вирішує одноосібно без допомоги позивача. З її слів позивач не цікавився життям дитини з часів народження, в результаті чого ОСОБА_3 особисто не бажає спілкуватися зі своїм батьком, оскільки він його покинув. ОСОБА_1 неодноразово пропонувала дитині та намагалася налагодити спілкування між батьком та сином, але все марно. Працівником Управління 22.06.2023 було обстежено умови проживання родини ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 . Під час обстеження було з`ясовано, що родина проживає в трикімнатній квартирі, яка належить на праві власності ОСОБА_16 (мати ОСОБА_1 ) . У квартирі чисто, охайно складені речі, достатня кількість сучасних меблів та побутової техніки, зроблено сучасний ремонт, для сина облаштована окрема кімната усім необхідним. ОСОБА_3 в повній мірі забезпечені одягом, взуттям відповідно віку та сезону, канцелярськими приладдями, засобами для онлайн навчання, для дитини створені належні умови для гармонійного розвитку. Також, була проведена розмова з ОСОБА_3 , який повідомив про те, що свого тата він не знає, бачив лише на фотографії, яку показувала мама. Він не має бажання з ним зустрічатися та спілкуватися, тому що він його боїться. Тато постійно погрожує мамі. Також він повідомив про те, що мама пропонувала йому поспілкуватися з татом, але він категорично не бажає цього робити. Дані пояснення дитини також буди надані в судовому засіданні. Через особисту неприязнь в стосунках між матір`ю і батьком дитини та відсутність єдиної системи у її вихованні, батьки не досягли згоди щодо порядку участі у її вихованні. Ст. 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене Законом. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Ч. 2 ст. 159 СК України встановлено, що під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Також, відповідно до положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України вирішення будь-яких питань щодо дітей має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. ОСОБА_2 вжив всіх законних заходів передбачених діючим законодавством на відновлення своїх прав для спілкування з сином, але порозуміння з відповідачкою не знайшов і прав на спілкування з сином та прийняття участі у його вихованні не відновив. У зв`язку з тим, що відповідачка добровільно не хоче виконувати рішення суду, а примусово виконати його неможливо виникла необхідність звернутися до суду з новим позовом про захист батьківських прав чоловіка, який проходить військову службу та має обмежену можливість у воєнний період часу брати участь у спілкуванні та вихованні дитини. В позовній заяві ОСОБА_2 просить суд визначити наступний порядок участі під час дії воєнного стану, а саме: спілкування через загальновідомі месенджери: viber, skype, telegram, WhatsApp, facebook, messenger тощо або іншими засобами зв`язку в любий час без обмежень; побачень з сином під час перебування батька на ротації, відпустці, лікарняному, у формі безпосереднього спілкування та перебування з батьком на території його мешкання, місцях відпочинку, проведенні разом днів народження, відвідуванні секцій, учбових закладів, лікарні, отриманні даних про стан здоров`я сина, проведенні разом канікул та вільного від навчання часу. Час спілкування встановлюється за передньою домовленістю сторін в залежності від часу перебування батька ОСОБА_2 поза зоною бойових дій. Також, просить визначити наступний порядок побачення та спілкування в мирний час а саме: побачення у вихідні дні щосуботи або неділі раз на тиждень з 11 години до 18 години за місцем проживання батька для спілкування в домашніх умовах без присутності матері; забезпечити без обмежень у часі побачення та спілкування у день його народження ІНФОРМАЦІЯ_2 кожного року в присутності або без присутності матері в період часу з 10 години до 20 години; визначити батьку щорічний двотижневий термін для відпочинку з сином в літній період часу на території України: надати батьку право забирати сина з дому, де б він не проживав, зі школи, тренувань особисто; разі відсутності батька в м. Суми або в Україні, у зв`язку з роботою, службою або перебуванням за кордоном з інших підстав, зобов`язати матір ОСОБА_1 забезпечити технічну можливість спілкування батька ОСОБА_2 за допомогою месенджерів: viber, skype, telegram, WhatsApp, facebook, messenger та іншими засобами зв`язку щонеділі з 18:00 до 20:00. Зобов`язати матір за добу до дня зустрічі сина з батьком надати йому точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дитини. У разі не змоги з поважних причин погодити інший час побачення та спілкування з сином визначений рішенням суду або за погодженням сторін. Свої додаткові пояснення ОСОБА_2 не зміг надати в судовому засіданні через зайнятість на військовій службі. ОСОБА_1 надала свої пояснення в судовому засіданні та повідомила, що вона повністю заперечує щодо позивних вимог позивача, його заяви є безпідставними та необґрунтованими, оскільки жодних перешкод у спілкуванні з дитиною відповідачка позивачу не вчиняє. Шлюбні відносини не склалися з ОСОБА_2 через зловживання спиртними напоями, він постійно ображав її, нецензурно висловлювався на її адресу, не турбувався про свою сім`ю, навіть не забрав її разом із дитиною з пологового будинку, в подальшому не забезпечував матеріально, у зв`язку з чим вона була змушена звернутися до суду із позовною заявою про стягнення аліментів на утриманні дитини та її до 3-х річного віку дитини. Також вона вказала на те, що від ОСОБА_2 постійно надходять прогнози на мобільний телефон, що підтверджено скріншотами. Враховуючи вищевикладене, діючи в інтересах дитини, враховуючи ставлення батьків до своїх обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з батьків, для відновлення родинних відносин, Управління "Служба у справах дітей" Сумської міської ради вважає доцільним визначити спосіб участі батька ОСОБА_2 у вихованні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час дії воєнного стану у формі спілкування через загальновідомі месенджери: viber, skype, telegram, WhatsApp, facebook, messenger або іншими засобами зв`язку в любий час без обмежень за передньою домовленістю сторін та у формі систематичних побачень з дитиною під час перебування батька на ротації, відпустці, лікарняному в присутності матері в місцях відпочинку, за бажанням дитини перебування з батьком на території його мешкання без присутності матері. Час спілкування встановлюється за передньою домовленістю сторін в залежності від часу перебування батька ОСОБА_2 поза зоною бойових дій. У мирний час вважають доцільним визначити наступний порядок побачення та спілкування у формі систематичних побачень у вихідні дні щосуботи або неділі раз на тиждень з 11:00 до 18:00 в присутності матері ОСОБА_1 в місцях відпочинку, за бажанням дитини перебування з батьком на території його мешкання без присутності матері (вхідний № 13539/26 від 07.04.2026) (а. с. 240-242) .
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 адвокат Бондар Валерій Миколайович надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, у відповіді на відзив на позовну заяву. Він просив ухвалити рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.
В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Школьний Володимир Анатолійович надали пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву, у заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву. Вони просили ухвалити рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Оголосивши стислий зміст позовної заяви, відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив на позовну заяву, заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, висновок про визначення способу та порядку участі ОСОБА_2 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 , вислухавши пояснення представника позивача ОСОБА_2 адвоката Бондаря Валерія Миколайовича, пояснення відповідачки ОСОБА_1 , пояснення представника відповідачки ОСОБА_1 адвоката Школьного Володимира Анатолійовича, пояснення свідка ОСОБА_17 , пояснення малолітнього ОСОБА_3 , дослідивши та перевіривши документи та копії документів, доданих до позовної заяви, до відзиву на позовну заяву, які містяться в матеріалах судового провадження, враховуючи наявність судових рішень, які містяться в Єдиному державному реєстру судових рішень в режимі повного доступу, суд дійшов наступного висновку.
Згідно ч. ч. 4-6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
В ч. 4 даної статті законодавець передбачив перелік випадків, коли участь органу опіки та піклування при розгляді справи є обов`язковою: - щодо участі одного з батьків у вихованні дитини; - щодо місця проживання дитини; - щодо позбавлення та поновлення батьківських прав; - щодо побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав; - щодо відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на правовій підставі (законі або рішенні суду) ; - щодо управління батьками майном дитини; - щодо скасування усиновлення та визнання його недійсним. Цей перелік не є вичерпним. Так, справи про усиновлення дітей також розглядаються судом за обов`язкової участі органу опіки та піклування. Закон встановлює дві форми участі даних органів при розгляді зазначених справ: подання до суду висновку про шляхи вирішення спору або шляхом участі їх представників у судовому процесі. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Таким чином орган опіки та піклування виконує покладену на нього функцію захисту інтересів суб`єктів сімейних відносин. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд не пов`язаний висновками певних органів, експертів та оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні заявлених у справі доказів та обставин справи. Жоден доказ, у тому числі і висновок органу опіки та піклування, не має для суду наперед встановленої сили. Отже, суд може не погодитись із даним висновком і не взяти його до уваги.
У відповідності до ч. 3 ст. 157 СК України той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Право на спілкування з дитиною належить до особистих немайнових прав батьків, про що прямо зазначає закон. Порушення цього права, створення умов, за яких неможливе його реалізація, є правопорушенням. Причому порушуються права не тільки батька (матері) , але й дитини. Тому ч. 3 ст. 157 СК України забороняє тому із батьків, з ким проживає дитина, перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Таким чином закріплюється презумпція корисності для дитини її спілкування з батьком (матір`ю) , що проживає окремо. Протилежний підхід закріплено в ч. 2 ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства" , згідно якій батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Вимагати рішення суду про те, що спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини є абсурдним і недоцільним. Ч. 2 ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства" встановлює презумпцію шкідливості для дитини її спілкування з батьком (матір`ю) , що проживає окремо. В основі протидії спілкування не повинні лежати сугубо особистісні, продиктовані егоїстичними міркуваннями мотиви.
Згідно ч. 1 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.
Спілкування дитини і батьків є неодмінним елементом належного розвитку і виховання дитини. Таке спілкування слугує задоволенню життєво важливих потреб як дитини, так і дорослих членів сім`ї. Судовий порядок захисту прав батьків, що проживають окремо від дитини, слугує надійною гарантією здійснення права на спілкування. Ст. 153 СК України містить загальне право на спілкування батьків і дитини, ст. ст. 157, 158, 159 СК України присвячуються вирішенню питання участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї. Окреме проживання робить неможливим постійний щоденний контакт одного з батьків з дитиною. Бажаним є саме систематичне спілкування дитини з тим, з батьків, що проживає окремо, а не епізодичні, несподівані зустрічі. Це спілкування не може носити формальний характер, воно повинно приносити користь дитині, буди джерелом його повноцінного розвитку та виховання. Постановка питання про забезпечення права на спілкування одного з батьків, який проживає окремо, з дитиною, може бути пов`язане або не пов`язане з питанням визначення місця проживання дитини (ст. 160 СК України) . Проживання дитини з одним з батьків може бути результатом досягнення домовленості. Якщо такої домовленості немає, той з батьків, хто проживає окремо, має право вибору: ставити питання про спілкування або просити суд визначити, з ким з батьків буде проживати дитина. Оскільки порушення права на спілкування є одним з найбільш значимих особистих немайнових прав фізичної особи, то ст. 159 СК України встановлює судовий захист прав того з батьків, хто проживає окремо. Позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншому у здійсненні ним свого права. До компетенції суду не входить вирішення питань педагогічного характеру, оскільки він лише вирішує питання про місце проживання дитини і про порядок здійснення батьківських прав того з батьків, що проживає окремо від дитини. Спір вирішується судом з обов`язковою участю органів опіки та піклування, які дають свій висновок на підставі обстеження умов життя дитини. Такий висновок складається за дорученням суду, а не на прохання одного з батьків. При підготовці цього висновку органи опіки та піклування можуть сприяти батькам у досягненні порозуміння і мирному урегулюванню конфлікту. Якщо такий результат не досягається, то такого роду задачу вирішує суд. Він визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо) , місце та час їхнього спілкування (ч. 2 ст. 159 СК України) . В задоволенні позову про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні може бути відмовлено, якщо цього вимагають інтереси дитини. Така відмова потребує детального обґрунтування. Наприклад, якщо здійснення батьком (матір`ю) права на спілкування з дитиною негативно впливає на фізичний, психічний та інтелектуальний розвиток дитини. Розглядаючи спір, суд має брати до уваги та оцінювати багато різних факторів, а саме: 1) ставлення батьків до виконання своїх обов`язків (наскільки той з батьків, що проживає окремо, дійсно бажає спілкуватися з дитиною, приділити їй увагу, витратити час) ; 2) особисту прихильність дитини до кожного з батьків (чи бажає сама дитина бачити того з батьків, хто проживає окремо) ; 3) вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами (нездоровий спосіб життя одного з батьків може мати негативний сплив на дитину, що є підставою для суду у відмові у задоволенні позову про усунення перешкод у спілкуванні) . Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, має право на отримання інформації про дитину з будь-якого закладу, де вона знаходиться, зокрема, закладу освіти, навчально-виховного, медичного закладу. На практиці виникають проблеми з виконанням рішення суду про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні. Єдиним примусовим методом впливу на батька (мати) , який не виконує без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, які можуть бути виконані лише боржником, є винесення державним виконавцем постанови про накладення штрафу в розмірі від двох до десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Невиконання рішення суду про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні може бути підставою для пред`явлення позову про зміну місця проживання малолітньої дитини (ст. 161 СК України) . Ще однією гарантією виконання рішення суду про участь у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, є обов`язок відшкодування матеріальної та моральної шкоди завдану тому з батьків, хто проживає окремо (ч. 5 ст. 159 СК України) .
Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Ч. 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У відповідності до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Ст. 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 142 СК України діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою.
Згідно ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого ч. 5 цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.
Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо) , місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.
Системний аналіз наведених правових норм вказує на те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно.
Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.
Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (ч. ст. 7 СК України, ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" ) .
Згідно ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь в її вихованні, а також на підставі інших документів, що стосуються справи.
Відповідно до п. 73 постанови Кабінету Міністрів України № 866 від 24 вересня 2008 "Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини" у разі виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини один із батьків, що проживає окремо від дитини, подає службі у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (в разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини. Працівник служби у справах дітей проводить бесіду з батьками, у разі можливості з іншими родичами дитини, а також звертається до соціального закладу та/або фахівця із соціальної роботи щодо забезпечення проведення оцінки потреб батьків з метою встановлення здатності матері, батька виконувати обов`язки щодо виховання дитини та догляду за нею. До уваги беруться ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини, факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини або за її присутності та інші вагомі обставини. Після з`ясування обставин, що призвели до виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини, служба у справах дітей складає висновок. Участь у вихованні дитини та у разі потреби порядок побачення з дитиною того з батьків, який проживає окремо від неї, встановлюються рішенням районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади з урахуванням висновку служби у справах дітей (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/866-2008-п#Text) .
У постановах Верховного Суду від 26.10.2023 у справі № 233/418/22, провадження № (https://reyestr.court.gov.ua/Review/114513306) , від 19.01.2022 у справі № 189/68/20, провадження № 61-16244св21 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/102864528) , від 08.02.2023 у справі № 334/1202/20, провадження № 61-7951св22 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/109100588) , від 15.08.2023 у справі № 759/4170/20, провадження № 61-3420св23 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/112896553) визначено, що у справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. Отже, при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Наслідки особистого конфлікту між батьками негативно впливають на дитину та не сприяють якнайкращому задоволенню її інтересам, які мають пріоритет над інтересами батьків. Натомість існування між сторонами неприязних стосунків ускладнює погодження ними форм та методів спілкування з дитиною, тож зобов`язання матері не чинити відповідні перешкоди батьку дитини, визначене судовим рішенням, сприятиме розумінню того, що права кожного з батьків є рівними. Батьки мають налагодити співпрацю з метою забезпечення належного контакту між кожним із них з дітьми, встановлення можливості спілкування та спільного проведення часу, керуючись передусім найкращими інтересами дітей.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів) , що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ч. 1 ст. 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 , як на підставу своїх порушених прав посилається на те, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з сином, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у вихованні, при цьому до суду не надав доказів, що відповідачкою створюються перешкоди батьку у спілкуванні та вихованні сина.
Згідно ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 4 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Кожна особа має право на проживання в сім`ї.
Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу (ст. 141 СК України) .
Ст. 51 Конституції України визначає, що кожному з подружжя гарантовані рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
Згідно ч. 2 ст. 160 СК України проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей (ч. 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" ) .
Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Суд зазначає, що міжнародні та національні законодавчі акти не містять норм, які наділяли б будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.
Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, психологічний стан тощо. Найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "М. С. проти України" від 11.07.2017, заява № 2091/13, суд зауважив на тому, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.
Європейський суд з прав людини зауважує на тому, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і для дотримання такої рівноваги особливу увагу необхідно приділити найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Хант проти України" від 07.12.2006, заява № 31111/04) .
Результат аналізу наведених вище норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, насамперед повинні бути враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору.
Як зазначалось вище, вирішуючи спір щодо встановлення графіку побачення та спілкування з дитиною, суд виходить з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.
Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/77361954) .
Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 11.12.2023 у справі № 523/19706/19, провадження № 61-12112сво22 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/115859340) винесення рішення у справі не може ставитися у залежність від наявності чи відсутності відповідного висновку. Адже згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Органи державної влади і місцевого самоврядування, надаючи висновок, діють паралельно із судом захищаючи права та інтереси дитини і тим самим допомагають суду здійснювати захист відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України. Такі висновки, безумовно, мають велике значення для ухвалення судом законного, обґрунтованого та справедливого рішення. Адже висновок органів державної влади та місцевого самоврядування формується із урахуванням досвіду у певній сфері, в межах компетенції відповідного органу та на основі його повноважень. Однак не вчинення таких захисних дій з боку владного органу у вигляді неподання висновку не може слугувати підставою для відмови або для зволікання у захисті з боку суду. Адже здійснення правосуддя, захист прав та інтересів дітей не може ставитися у залежність від можливості здійснення владними органами своїх повноважень.
Як зазначалось вище, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини (ч. 2 ст. 160 СК України) .
Відповідно до ч. 2 ст. 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 45 ЦПК України під час розгляду справи, крім прав та обов`язків, визначених ст. 43 цього Кодексу, малолітня або неповнолітня особа має також такі процесуальне право безпосередньо або через представника чи законного представника висловлювати свою думку та отримувати його допомогу у висловленні такої думки.
В судовому засіданні було заслухано думку малолітньої дитини ОСОБА_3 щодо предмету спору, який повідомив суду про те, що йому подобається проживати з мамою, він і надалі бажає проживати разом з мамою. На тепер він проживає з мамою, дідусем та бабусею. Навчається в ЗОШ № 22, в 5-Б класі. З батьком він спілкується. Насправді він боїться свого батька, оскільки той постійно ображає та погрожує його мамі. У його батька немає його номеру телефону. Він вважає, що між ним та його батьком погані відносини. Йому невідомо де тепер проживає його батько. Жодного подарунка батько не подарував йому на день народження.
Суд не вбачає підстав ставити під сумнів відповідність висловленого дитиною бажання його внутрішній волі, оскільки сукупність наявних в матеріалах справи доказів, пояснень відповідачки, представників сторін та дитини, які узгоджуються між собою та з іншими доказами, свідчать про те, що дійсно дитина разом з мамою почувається щасливою, всебічно розвивається, зростає в атмосфері любові, піклування та взаємоповаги. Дитина протягом тривалого часу відвідує місцеву школу, має друзів як у школі, так і за місцем свого теперішнього проживання. Висловлюючи свою думку в суді, ОСОБА_3 поводився спокійним, не нервував, не був пригніченим, були відсутні будь-які прояви стороннього впливу чи тиску на нього, усвідомлено та обґрунтовано повідомив причину свого бажання проживати разом з мамою. 
Враховуючи фізичний та психоемоційний стан дитини ОСОБА_3 обґрунтованим є доводи відповідачки про те, що позивач неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки, не піклується про дитину, нехтує її здоров`ям та інтересами.
Враховуючи те, що дитина відчуває прихильність лише до матері, враховуючи душевну віддаленість дитини від батька, суд дійшов до висновку, що за фактичних обставин справи на теперішній час встановлення графіку побачення та спілкування з дитиною без істотної шкоди інтересам дитини є об`єктивно неможливим на час розгляду справи.
Також суд бере до уваги те, що позивач ОСОБА_2 особисто не знайшов жодної можливості взяти участь в судових засіданнях протягом майже трьох років.
Крім того, суд не погоджується з висновком Управління "Служба у справах дітей" Сумської міської ради про встановлення графіку побачення та спілкування з дитиною, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.
Висновок органу опіки і піклування має базуватися на достовірній інформації про усі фактичні обставини, які можуть мати істотне значення та ретельному їх з`ясуванні. Такий висновок є рекомендаційним, тому суд може постановити інше рішення, ніж пропонує орган опіки та піклування з урахуванням положень ч. 6 ст. 19 СК України, якими передбачено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Встановлюючи порядок спілкування батька з сином, враховуючи докази які містяться в матеріалах справи, суд відступає та не приймає порядок, запропонований Управлінням "Служба у справах дітей" Сумської міської ради.
Таким чином, суд дійшов висновку про те, що у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Управління "Служба у справах дітей" Сумської міської ради про встановлення графіку побачення та спілкування з дитиною, слід відмовити.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 259, 265, 268, 272 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Управління "Служба у справах дітей" Сумської міської ради про встановлення графіку побачення та спілкування з дитиною, відмовити.
Рішення може бути оскаржене.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до Сумського апеляційного суду.

Головуючий:       Ігор БИЧКОВ