Кропивницький апеляційний суд 

№ провадження 33/4809/154/26 Головуючий у суді І-ї інстанції Кратко Д. М. 
Категорія - 130  Доповідач у суді ІІ-ї інстанції Іванов Д. Л. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.2026 року м. Кропивницький 

Суддя Кропивницького апеляційного суду Іванов Д.Л., за участю особи, притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника-адвоката Беспалової Н.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку апеляційного перегляду адміністративну справу за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 адвоката Беспалової Н.О. на постанову Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 09 лютого 2026 року в справі про притягнення:

ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянина України, проживаючого за адресою: 

АДРЕСА_1 , 

до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:
У протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 520133, оформленого 22.11.2025 року лейтенантом поліції Однокоз В.В. вказано, про те, що  ОСОБА_1 22 листопада 2025 року близько 01:25 годині в м. Мала Виска, по пров. Авіаційний 12, керував транспортним засобом Богдан-211140, реєстраційний номер НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та координації рухів. Від проходження огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі ОСОБА_1 відмовився, від керування транспортним засобом відсторонений. 
При таких обставинах, постановою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 09 лютого 2026 року  ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн., з позбавленням права ОСОБА_1 керування транспортними засобами строком на 1 рік. 
Рішення суду мотивовано тим, що вина ОСОБА_1 , який не з`явився в судове засідання без поважних причин,  в умисному ухиленні від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, актом огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, направленням, довідками інспектора поліції Однокоз В.В., показаннями працівника поліції Панфілова А.В., а також відеозаписом обставин подій, які відбувалися під час оформлення протоколу про адміністративне правопорушення. 
З урахуванням вищевказаних письмових доказів, суд дійшов до висновку про наявність у діях  ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, при цьому, клопотання захисника Беспалової Н.О. про незаконність притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та закриття провадження, суд розцінив критично вказавши, що  ОСОБА_1 у такий  спосіб намагається уникнути відповідальності. 
У апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 адвокат Беспалова Н.О. просить скасувати постанову районного суду, а провадження у справі закрити, у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Зокрема зазначає про те, що обставини, які викладені у протоколі про адміністративне правопорушення про те, що  ОСОБА_1 керував автомобілем і був зупинений працівниками поліції за порушення правил безпеки дорожнього руху не відповідають дійсності, спростовуються поясненнями  ОСОБА_1 під час оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, свідка ОСОБА_2 , а також відеозаписом, який міститься у матеріалах справи.
Адвокат Беспалова Н.О. стверджує, що суд першої інстанції формально розглянув справу, порушив права ОСОБА_1 на захист, допустив необ`єктивність та неповноту при з`ясуванні фактичних обставин справи та при дослідженні доказів, не допитав свідків, які були безпосередніми очевидцями події, не дав належної оцінки доводам сторони захисту, які викладені у клопотанні про закриття провадження, неправильно застосував норми матеріального та порушив норми процесуального права, ухвалив рішення про притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, яке не грунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин справи.
У апеляційній скарзі захисник також просить поновити строк на апеляційне оскарження, вказуючи на те, що копію оскаржуваного рішення від 09.02.2026 року сторона захисту отримала лише 23.02.2026 року через систему «Електронний суд» 
В контексті застосування на практиці ст. 55 Конституції України про вільний доступ кожного до правосуддя для захисту своїх прав і свобод, а також положень ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про право кожного на справедливий, публічний судовий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, строк на апеляційне оскарження вищевказаної постанови захиснику ОСОБА_1 адвокату Беспаловій Н.О. слід поновити.
З`ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Беспалову Н.О., які підтримали апеляційну скаргу і просили суд її задовольнити, допитавши свідка ОСОБА_2 , перевіривши матеріали адміністративної справи, вважаю, що апеляційна скарга адвоката Беспалової Н.О. підлягає задоволенню за таких підстав.
Європейським судом з прав людини у багаточисельних рішеннях висловлена правова позиція щодо розгляду національними судами справ про адміністративні правопорушення. 
Так, у рішенні Суду «Енгель та інші проти Нідерландів» були визначені критерії, за наявності одного із них будь-яке правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за процедурою, визначеною національним законодавством для кримінальних правопорушень.
Такими критеріями є: «критерій національного права», який визначає те, що будь-яке протиправне діяння є злочином, якщо воно передбачене як злочин відповідним національним законодавством; «критерій кола адресатів», відповідно до якого правопорушення повинне розглядатись як кримінальне, якщо відповідальність за нього поширюється на невизначене коло осіб; «критерій мети та тяжкості наслідків» за змістом якого, вчинене правопорушення розглядається за природою кримінального злочину якщо санкція за його вчинення є достатньо суворою і передбачає елемент покарання.
Зазначені положення знайшли в подальшому своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ, зокрема: «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти Російської Федерації», «Гурепка проти України», «Лучанінова проти України» та інших.
Отже, відповідно до практики ЄСПЛ справи про адміністративні правопорушення за своєю суттю є кримінальною, мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії статті 6 Конвенції.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах, в тому числі, і закріпленої в ст. 62 Конституції України презумпції невинності. 
У справі «Гурепка проти України» з огляду на свою усталену прецедентну практику, Суд не має сумніву, що в силу суворості санкції дана справа за суттю є кримінальною, а адміністративне покарання фактично носило кримінальний характер з усіма гарантіями ст. 6 Конвенції.
Беззаперечно адміністративне стягнення у виді штрафу, разом з позбавленням права керування транспортним засобом, мають каральний і стримуючий характер.
Згідно із ст.7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. 
В ній зокрема, потрібно навести докази, на яких обґрунтовується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Однак, суд першої інстанції при розгляді справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, вказаних вимог не дотримався, що вплинуло на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.
Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Органи державної влади, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Основного Закону).
Згідно ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Як вбачається з матеріалів, справа про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, не зважаючи на клопотання його захисника адвоката Беспалової Н.О. про закриття провадження, розглянута без ОСОБА_1 та його захисника, а судові засідання з 23 грудня 2025 року не відбулись не у зв`язку з неявкою ОСОБА_1 , а у зв`язку з неявкою працівників поліції Однокоза В.В. та Панфілова А.В., а також витребування з ініціативи суду відео доказів, що і стало приводом для заявленого захисником відводу ( а.п. 25-40) 
Після вирішенні відводу, дослідження доказів та допит поліцейського - свідка ОСОБА_3 , тобто судовий розгляд відбувся за відсутністю  ОСОБА_1 та його захисника, клопотання сторони захисту про закриття провадження, у зв`язку з відсутністю у діях  ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП по суті не вирішено, при цьому суд у своєму рішенні вказав про те, що пояснення представника ОСОБА_1 адвоката Беспалової Н.О. про те, що ОСОБА_1  не керував автомобілем, оцінює критично. 
При таких обставинах, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції порушено принцип змагальності сторін, а забезпечення права на захист та справедливий суд знівельовано.
Окремо апеляційний суд відмічає, що згідно диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП відповідальність за вчинення даного адміністративного правопорушення настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. 
В той же час вказана норма закону відсилає до підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, в тому числі і осіб, які керують транспортними засобами, і що встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.
Згідно вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій зобов`язаний на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин. 
Керування транспортним засобом - це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху - для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.
У даному випадку, як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, суд констатував факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом виходячи з даних, які зафіксовані на відео.
За висновком суду поведінка  ОСОБА_1 та інших учасників дорожнього руху не відповідала звичайній логікі про те, що двоє пасажирів (товаришів ОСОБА_1 ) нібито самостійно керували або їхали в цьому автомобілі, тоді як водій ( ОСОБА_1 ) раптово покидає місце водія, виходить з транспортного засобу та намагається пішки залишити місце зупинки в нічний час, під час дії комендантської години. Така поведінка ОСОБА_1 , а саме: вихід з-за керма, відхід пішки від зупиненого автомобіля та спроба залишити місце зупинки - свідчить про те, що саме він перебував за кермом транспортного засобу на момент зупинки поліцейськими. Спроба пішки відійти від автомобіля та уникнути спілкування з працівником поліції додатково підтверджує факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 та його умисел ухилятися від законних вимог поліції (як зафіксовано на відеозаписі ОСОБА_1 поводить себе зухвало, відмовляється надати на вимогу працівника поліції документи, що посвідчують його особу), у тому числі від проходження огляду на стан сп`яніння. Разом з тим, виглядає суперечливим, що двоє товаришів ОСОБА_1 самі їхали на автомобілі, а їх товариш чомусь вибіг із місця водія у вказаному автомобілі і почав йти пішки додому вночі, під час дії комендантської години.
Жоден з присутніх на місці події свідків - осіб (прізвища та ім`я яких суду невідомі) ствердно та однозначно не повідомив працівнику поліції при складані протоколу про адміністративне правопорушення щодо громадянина ОСОБА_1 , що останній не керував автомобілем, а керував саме він - свідок.
При тому, що з усіх обставин, які зафіксовано на відео, факт керування ОСОБА_1 автомобілем працівниками поліції в автоматичному режимі або іншим законним способом не зафіксований, а свідок ОСОБА_2 , під час апеляційного розгляду, будучи попереджений про кримінальну відповідальність за ст. 384 та ст. 385 КК України стверджував, що саме він, а не ОСОБА_1 керував автомобілем, в той час як ОСОБА_1 знаходився на задньому пасажирському сидінні. 
Крім того свідок ОСОБА_2  пояснив, що після зупинки, ОСОБА_1 першим вийшов і відійшов від автомобіля, а працівники поліції почали звинувачувати ОСОБА_1 у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, не зважаючи на те, що він з самого початку пояснив, що за кермом був він.
Такі показання свідка  ОСОБА_2 підтверджуються відеозаписом обставин події, з якого вбачається, що після зупинки  ОСОБА_1 відходить від автомобіля, а працівники поліції його переслідують, вимагають залишатися на місці, пред`явити документи, ОСОБА_1 повідомляє, що він не керував автомобілем, відмовляється пред`явити документи, оспорює дії працівників поліції.
Те, що ОСОБА_1 виходить з автомобіля саме з місця водія на відео не зафіксовано, а  ОСОБА_2 у присутності двох свідків та працівників поліції стверджує, що саме він керував автомобілем. 
Таку поведінку  ОСОБА_1 працівники поліцію розцінюють як неадекватну, повідомляють що ОСОБА_1 знаходиться у стані алкогольного сп`яніння, не виконує законні вимоги, буде затриманий та доставлений до відділу поліції за злісну непокору.
Погрожують поліцейські затриманням та притягненням до кримінальної відповідальності за дачу завідомо неправдивих показань і  ОСОБА_2 , поліцейський  прямо вказує прізвище судді, який може це зробити.
Тобто, з того що зафіксовано на відео, то апеляційний суд відмічає, що працівники поліції мали право та можливість одразу ж після непокори, нецензурних висловлювань свідків та відмови ОСОБА_1 пред`явити документи, затримати та доставити порушника до районного відділу поліції для оформлення протоколу затримання та винесення постанови за порушення правил користування світловими пристроями, а при необхідності і за ст. 185 КУпАП. 
Однак, працівники поліції цього не зробили, обмежились формальною констатацією факту керування ОСОБА_1 автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння та його відмовою від проходження огляду у медичному закладі, при тому що нічого спільного дії працівників поліції з визначеними правовими процедурами освідування, з урахуванням того, що зафіксовано на відео, на думку апеляційного суду не мають.
Висновок суду про те, що дії ОСОБА_1 та свідків не відповідають логічній поведінці є припущенням і лише підтверджує доводи апеляційної скарги адвоката Беспалової Н.О. про упередженість та необ`єктивність суду, оскільки суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувачена, позбавляючи статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Тобто, з того, що зафіксовано на відео та з урахуванням показань свідка ОСОБА_2 однозначно стверджувати про те, що саме  ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння - неможливо.
 
Крім того, обов`язок збирання доказів у справах про адміністративні правопорушення покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.
Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому вст. 62 Конституції України.
У рішенні ЄСПЛ від 16 листопада 2023 року по справі «Фігурка проти України» Європейський суд зазначив, що неупередженість (безсторонність), як правило, означає відсутність упередженості чи необ`єктивності, і що її наявність можна перевірити різними способами. 
Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, де мають ураховуватися особисті переконання та поведінка конкретного судді, тобто наявність у судді будь-яких особистих упереджень або необ`єктивності в даній справі; а також відповідно до об`єктивного критерію, тобто шляхом з`ясування того, чи сам суд і, серед інших аспектів, його склад, забезпечували достатні гарантії для виключення будь-яких законних сумнівів в його неупередженості.
Що стосується суб`єктивного критерію, то принцип, згідно з яким суд повинен вважатися вільним від особистих упереджень або упередженості, давно встановлений у прецедентній практиці ЄСПЛ. 
Стосовно типу необхідного доказу, ЄСПЛ, наприклад, намагається з`ясувати, чи виявляв суддя ворожість або неприязнь з особистих причин. У переважній більшості справ, які порушують питання неупередженості, ЄСПЛ зосереджувався на об`єктивному критерії. Проте не існує чіткого поділу між суб`єктивною та об`єктивною неупередженістю, оскільки поведінка судді може не лише викликати об`єктивні побоювання щодо неупередженості з точки зору зовнішнього спостерігача (об`єктивний критерій), але також може порушувати питання про його / її особисті переконання (суб`єктивний критерій). Таким чином, у деяких випадках, коли може бути складно зібрати докази, з допомогою яких можна спростувати презумпцію суб`єктивної неупередженості судді, вимога об`єктивної неупередженості є ще однією важливою гарантією. 
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту. 
Визначальним у цій справі є упередженість та непослідовність дій працівників поліції, а по суті ігнорування презумпції невинуватості, вищевказаних вимог закону та вказаних вище нормативно-правових актів. 
Вищенаведені очевидні факти, на думку апеляційного суду свідчить про те, що працівниками поліції було грубо порушено вимоги ст.ст. 254, 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, а також «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів", затвердженого постановою КМУ 17.12.2008 № 1103, що свідчить про те, що процедура огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння не була дотримана. 
Крім того, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції зайняв непритаманну судочинству сторону обвинувачення, очевидні факти маніпуляції поліцейських з процедурою освідування  ОСОБА_1 та оформленням процесуальних документів, не знайшли свого переконливого відображення в оскаржуваній постанові, а риторика про необов`язковість участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за правопорушення, які підпадають під гарантії ст. 6 Конвенції, до правосуддя не має ніякого відношення.
Така послідовна позиція апеляційного суду узгоджується з рішенням ЄСПЛ у справі «Гайдашевський проти України».
Наведені обставини потребували детального з`ясування, об`єктивної та належної оцінки, не дотримання цього принципу та формальний підхід і призвело до помилкового та передчасного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а тому постанова судді районного суду підлягає безумовному скасуванню. 
Враховуючи вимоги ст. 62 Конституції України про те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь, апеляційна скарга адвоката Беспалової Н.О. підлягає задоволенню, а провадження у справі, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП закриттю, у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. 

Керуючись ст.ст. 245, 247, 251, 252, 280, 283, 284, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

 
Поновити адвокату Беспаловій Н.О. строк на апеляційне оскарження постанови Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 09 лютого 2026 року.
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Беспалової Н.О. – задовольнити. 
Постанову Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 09 лютого 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП - скасувати.
Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП закрити, у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. 
Постанова набирає законної сили негайно є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя Кропивницького
апеляційного суду Д.Л. Іванов