ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2026 року 
м. Київ

справа № 560/14965/25
адміністративне провадження № К/990/50627/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Кашпур О.В.,
суддів - Соколова В.М., Уханенка С.А.,
розглянув у порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції адміністративну справу №560/14965/25
за позовом  ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 
за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2025 року, прийняту в складі судді Салюка П.І., та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2025 року, прийняту в складі колегії суддів: головуючого судді Курка О. П., суддів Ватаманюка Р.В. Боровицького О. А.,
УСТАНОВИВ:
І. Короткий зміст позовних вимог 
1. У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з 20.05.2023 по 10.05.2024, одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової допомоги для оздоровлення за 2023-2024 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань за 2023 рік, основної щорічної відпустки за 2024 рік - 15 діб, грошової компенсації за невикористані дні основної щорічної відпустки за 2022 рік - 15 діб, за 2023 рік - 45 діб, грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки як учаснику бойових дій за період з 2021-2024 роки - 56 діб та усіх інших одноразових додаткових видів грошового забезпечення, без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023, Законом України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" станом на 01.01.2024.
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення з 20.05.2023 по 10.05.2024, одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової допомоги для оздоровлення за 2023-2024 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань за 2023 рік, основної щорічної відпустки за 2024 рік - 15 діб, грошової компенсації за невикористані дні основної щорічної відпустки за 2022 рік - 15 діб, за 2023 рік - 45 діб, грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки як учаснику бойових дій за період з 2021-2024 роки - 56 діб та усіх інших одноразових додаткових видів грошового забезпечення, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023, Законом України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" станом на 01.01.2024.
ІІ. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення 
2. Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 вересня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, у зв`язку з пропуском встановленого строку звернення до суду та запропоновано позивачу надати до суду заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду, оформлену відповідно до вимог статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України та докази на підтвердження поважності пропуску строку звернення до суду з позовними вимогами, або обґрунтування, за яких позивач уважає, що строк звернення до суду з позовними вимогами не пропущено.
3. На виконання вказаної ухвали позивач подав до суду заяву, в якій вказує, що він проходив військову службу до 08.04.2024. Під час звільнення йому виплатили грошове забезпечення з урахуванням фіксованої величини відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №481 від 12.05.2-23. Так, 14.03.2025 Київський окружний адміністративний суд у справі №320/29450/24 визнав пункт 2 постанови Кабінету Міністрів України №481 від 12.05.2023 нечинним і протиправним; 18.06.2025 Шостий апеляційний адміністративний суд залишив вказане судове рішення без змін. Отже, лише після набрання чинності судовим рішенням у справі №320/29450/24 у позивача з`явилися правові підстави вимагати перерахунок грошового забезпечення, виходячи з прожиткового мінімуму на 01 січня кожного року. Оскільки на момент звільнення позивача, правові підстави для перерахунку грошового забезпечення ще не існували, тому звертаючись до суду із цим позовом після набрання законної сили судовим рішення у справі №320/29450/24, уважає, що він дотримався тримісячного строку звернення до суду. Позивач уважає зазначене судове рішення нововиявленою обставиною, яка є підставою для звернення з позовом до суду.
4. Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2025 року, залишеною без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2025 року, визнано неповажними підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду з цим позовом, зазначені у заяві від 01 жовтня 2025 року. Адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії повернуто позивачеві.
5. Вказані судові рішення мотивовані тим, що позивач пропустив тримісячний строк звернення до суду, встановлений статтею 233 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) та не навів поважних причин його пропуску. Суди виходили з того, що наведені позивачем доводи щодо наявності нововиявлених обставин у вигляді набрання законної сили рішенням апеляційного суду від 18.06.2025 не свідчать про поважність причин пропуску встановленого законом строку звернення до суду, тому об`єктивних перешкод для реалізації свого права на судовий захист у межах встановленого строку у позивача не було. 
ІІІ. Короткий зміст вимог касаційної скарги
6. Не погоджуючись із ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2025 року та постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2025 року, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
7. Підставою для оскарження судових рішень в касаційному порядку позивач зазначає неправильне застосування судами попередніх інстанцій норми матеріального права, а саме статті 233 Кодексу законів про працю України. 
8. У касаційній скарзі позивач зазначає про те, що він не погоджується з позицією судів першої та апеляційній інстанцій стосовно того, що з 10.05.2024 починається відлік тримісячного строку звернення до суду з позовом у даній справі. Так, позивач вказує на те, що позовні вимоги за період з 29 січня 2020 року до 19 липня 2022 року регулюється положеннями статті 233 КЗпП, у редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», яка визначає право особи на звернення до суду із позовом про стягнення належної їй заробітної плати [грошового забезпечення] без обмеження будь-яким строком. Стосовно періоду часу з 19 липня 2022 по 01 липня 2023 року, то відповідно до пункту першого глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП під час дії карантину встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу продовжуються на строк дії такого карантину. Отже, запровадження на території України карантину є безумовною підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП, на строк дії такого карантину.
9. Скаржник посилається на те, що після набрання законної сили судовим рішенням у справі №320/29450/24, яким було скасовано пункт 2 постанови Кабінету Міністрів України №481 про затвердження розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб у фіксованому розмірі, а саме 18 червня 2025 року, він дізнався про відновлення свого права звернутися до адміністративного суду у зв`язку з порушенням прав з боку суб`єкта владних повноважень.
10. Крім того позивач у касаційній скарзі звертає увагу на невиконанні відповідачем обов`язку, який полягав у повідомленні позивача про всі суми виплаченого грошового забезпечення (його складових), що є підставою для визначення початку перебігу строку звернення до суду з часу коли він дізнався про порушення свого права. Позивач зазначає про те, що саме дата вручення йому зазначеного фінансового документа є подією, з якою має бути пов`язаний початок перебігу строку звернення до суду. 
IV. Позиція інших учасників справи
11. Відповідач правом на подання до суду відзиву на касаційну скаргу не скористався.
V. Рух справи у суді касаційної інстанції
12. Ухвалою Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Кашпур О.В., суддів: Соколова В.М., Уханенка С.А., 17 грудня 2025 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2025 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2025 року. 
13. Підставою для відкриття касаційного провадження у справі є оскарження судових рішень, зазначених у частині другій статті 328 КАС України та посилання скаржника у касаційній скарзі на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права.
14. Ухвалою Верховного Суду від 13 травня 2026 року справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження з 14 травня 2026 року.
VI. ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХНЬОГО ЗАСТОСУВАННЯ 
15. За правилами частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
16. Частиною першою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
17. Відповідно до частин першої та другої статті 233 Кодексу законів про працю України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 1 липня 2022 року №2352-IX, далі - Закон №2352-IX) "працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до місцевого загального суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком".
18. Законом №2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу та другу статті 233 Кодексу законів про працю України викладено в такій редакції: «Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні,- у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».
19. Відповідно до пункту 1 глави XIX "Прикінцеві положення" КЗпП України під час дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
20. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651 з 24:00 год 30 червня 2023 року скасовано карантин, установлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, запроваджений на всій території України постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року №1236 (термін якого неодноразово продовжувався).
VІІ.ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
21. Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
22. З огляду на викладені приписи статті 341 КАС України, Суд здійснює перегляд судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій в межах доводів касаційної скарги.
23. У цій справі позивач просить нарахувати та виплатити грошове забезпечення за період з 20.05.2023-10.05.2024, одноразову грошову допомогу при звільненні, грошову допомогу на оздоровлення за 2023-2024, допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік, грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки за 2021-2024 роки. До суду з такими вимогами позивач звернувся у серпні 2025 року.
24. Суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, повертаючи позовну заяву застосували приписи статті 233 Кодексу законів про працю України щодо строку звернення до суду у редакції, чинній після змін, внесених Законом №2352-IX, яка встановлює тримісячний строк звернення до суду з позовом про стягнення належної працівнику заробітної плати. 
25. Верховний Суд 06.04.2023 ухвалив рішення за результатами розгляду зразкової справи №260/3564/22, залишене без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2023 року, предметом спору якої також є недотримання законодавства про оплату праці. У вказаному рішенні сформовано наступні висновки: «До 19.07.2022 Кодекс законів про працю України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. При цьому, з огляду на згадані правові позиції Конституційного Суду України щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, Верховний Суд дійшов висновку про поширення дії частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України в редакції Закону України від 01.07.2022 №2352-IX тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності».
26. Отже, у рішенні від 06.04.2023 у зразковій справі №260/3564/22 Верховний Суд виклав правову позицію щодо поширення дії частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України в редакції Закону №2352-IX лише на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності. 
27. Крім цього, у постанові від 11 липня 2024 року у справі № 990/156/23 Велика Палата Верховного Суду також сформувала правовий висновок щодо питання про те, положення якої норми підлягають застосуванню у питанні визначення строку звернення до суду у справах, пов`язаних з порушенням закону про оплату праці у публічно-правових відносинах. У цій постанові Велика Палата Верховного Суду щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період по 19 липня 2022 року зазначила, що застосуванню підлягає норма частини другої статті 233 КЗпП України у редакції до змін, внесених згідно із Законом України від 01 липня 2022 року №2352-IX, якою визначено, що особа (працівник, службовець) має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
28. Верховний Суд уважає цей висновок застосовним й до спірних правовідносин.
29. Також з метою забезпечення єдності практики вирішення спорів у правовідносинах щодо застосування приписів статті 233 КЗпП України, судова палата з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду (далі - Судова палата) здійснила перегляд судового рішення у справі №460/21394/23.
30. У постанові від 21.03.2025 Судова палата відступила від висновків, викладених у постановах Верховного Суду у складі колегій Касаційного адміністративного суду, зокрема, від 29.01.2025 у справі №500/6880/23 та від 28.08.2024 у справі №580/9690/23, у яких Верховним Судом до правовідносин щодо перерахунку індексації грошового забезпечення військовослужбовця за 2016-2018 роки застосовано статтю 233 КЗпП України у редакції, що набула чинності з 19.07.2022, оскільки саме вона була чинною на момент звернення позивачів до суду із позовом (жовтень 2023 року);
31. У зазначеній постанові Судова палата дійшла висновку, що, якщо мають місце тривалі правові відносини, які виникли під час дії статті 233 КЗпП України, у редакції, що була чинною до 19.07.2022, та були припинені на момент чинності дії статті 233 КЗпП України, в редакції Закону №2352-ІХ, то у такому випадку правове регулювання здійснюється таким чином: правовідносини, які мають місце у період до 19.07.2022, підлягають правовому регулюванню згідно з положенням статті 233 КЗпП України (у попередній редакції); у період з 19.07.2022 підлягають застосуванню норми статті 233 КЗпП України (у редакції Закону №2352-ІХ).
32. Судова палата сформувала єдиний підхід до нових змін в законодавстві, які обмежують термін звернення до суду з трудовими спорами до трьох місяців, а саме: такі зміни не поширюються на події, які мали місце до 19.07.2022. Зокрема, для стягнення заробітної плати, яка належить працівнику за період до цієї дати, залишається можливість звернення без обмежень у часі, згідно з попередньою редакцією закону.
33. Крім цього, Судова палата погодилася з висновком суду попередньої інстанції про те, що початок перебігу тримісячного строку для подання адміністративного позову [у частині вимог за період з 19 липня 2022 року] слід обчислювати з моменту, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум.
34. Отже, з урахуванням зазначеної позиції Судової палати, суди попередніх інстанцій повинні були визначити момент, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум, потім спірний період умовно поділити на дві частини: до набрання чинності Законом №2352-IX (19 липня 2022 року) та після цього, визначитися, в якій частині спір належить розглянути по суті позовних вимог, а в якій слід застосувати наслідки порушення строку звернення до суду, якщо вважатимуть, що для цього є правові підстави.
35. Також Верховний Суд звертає увагу на те, що cуди попередніх інстанцій обчислення строку звернення позивача до суду у цій справі пов`язали з моментом, коли він повинен був дізнатися про порушення свого права, зокрема, вважали, що з моменту виключення позивача із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , а саме з 10 травня 2024 року слід обраховувати тримісячний строк звернення до суду.
36. На противагу таким висновкам позивач у касаційній скарзі, указує зокрема, що моментом коли особа могла дізнатися про порушення своїх прав щодо невиплати належного грошового забезпечення, слід уважати момент ознайомлення цієї особи з документом про обсяг і складові виплачених сум.
37. Верховний Суд зауважує, що основним орієнтиром, який дозволив би однозначно визначати момент, з якого позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права на виплату належного йому розміру грошового забезпечення, є дата ознайомлення військовослужбовця з документом, що відображає фактичні суми виплат. 
38. Такий висновок узгоджується з висновками Судової палати у згаданій вище постанові від 21.03.2025 у справі №460/21394/23.
39. Суди попередніх інстанцій виснувавши про порушення позивачем строку звернення до суду, не встановили факту одержання позивачем письмового повідомлення про нараховані та виплачені йому суми.
40. За результатом установлення указаних обставин стане можливим визначити день, коли позивач дізнався про порушення його прав, свобод чи інтересів, а отже установити початок відліку тримісячного строку звернення до суду з цим позовом та, за необхідності, з`ясувати наявність поважних причин пропуску такого строку.
41. Беручи до уваги викладене, висновок судів попередніх інстанцій повернення позовної заяви є передчасним.
42. Отже, доводи касаційної скарги, які були підставою відкриття касаційного провадження, знайшли своє підтвердження під час касаційного перегляду.
43. Відповідно до частини першої статті 353 КАС України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
44. Частиною четвертою статті 353 КАС України встановлено, що справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
45. Таким чином, зважаючи на приписи статті 353 КАС України, оскільки порушення норм процесуального права допущені судами першої та апеляційної інстанцій, тому ухвала Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2025 року та постанова Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2025 року підлягають скасуванню, а справа підлягає направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду
п о с т а н о в и в :
1.  Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
2. Ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2025 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2025 року у справі №560/14965/25 скасувати.
3. Справу №560/14965/25 направити до Хмельницького окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий: О. В. Кашпур 
Судді: В.М. Соколов
С.А. Уханенко