Справа № 383/753/26
Номер провадження 2-а/383/7/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2026 року Бобринецький районний суд Кіровоградської області в складі
головуючої судді Адаменко І.М.,
за участю секретаря судового засідання Ляховецької В.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бобринець Кіровоградської області в залі судових засідань Бобринецького районного суду Кіровоградської області у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні) справу № 383/753/26 за адміністративним позовом  ОСОБА_1 до начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 та до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною, скасування постанови про адміністративне правопорушення та закриття справи про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Бондаренко І.А. звернувся з вказаним адміністративним позовом до відповідачів посилаючись на те, що постановою № 229 від 23.04.2026 року у справі про адміністративне правопорушення його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладено штраф у сумі 17000 грн, оскільки він у зазначений в повістці строк, а саме 25.03.2026 року, не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим порушив вимоги абзацу 2 частини 10 статті 1 Закону України «Про військовий обовязок і військову службу», пункт частини 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів затверджених Постановою КМУ № 1487 від 30 грудня 2022 року. Даною постановою на нього накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000,00 грн. Вважає, що вказана постанова винесена з порушенням вимог закону та підлягає скасуванню, оскільки не встановлено його вини. Також зазначає, що будь яких повісток про явку на 25.03.2026 рік до ІНФОРМАЦІЯ_2 йому не вручали, зміст таких повісток не оголошувався. У будь який спосіб, в тому числі і поштовим зв`язком, таких повісток він не отримував. Крім того, позивач вказує, що у 2024 році переніс гострий інфаркт міокарда (Q-інфаркт) із утворенням аневризми та тромбу, а також страждає на інші захворювання. У період з 2024 по 2025 рік він проходив військово-лікарську комісію (ВЛК), за результатами якої був визнаний непридатним до військової служби за станом здоров`я.На даний час він продовжує проходити ВЛК, однак ще не завершив її у зв`язку з необхідністю проходження додаткових медичних обстежень щодо захворювання серця.Таким чином, позивач стверджує, що не ухилявся від отримання повістки, а сама повістка йому не направлялася та не вручалася за місцем проживання.Також зазначає, що згідно з даними програми «Резерв+» він не має порушень правил військового обліку.
До суду від представника відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 надійшов відзив, який обгрунтований тим, що відповідно до розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від20.03.2026 №519 згідно Порядку №1487 та Постанови №560 Голову Бобринецькоїміської ради було уповноважено здійснити оповіщення військовозобов`язаних,зокрема ОСОБА_1 , шляхом вручення повістки пронеобхідність з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно повістки № 6890541 ОСОБА_1 мав з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_4 25.03.2026 о 09.00 год. для уточнення даних. Бобринецька міська рада за результатами оповіщення, зокрема ОСОБА_1 , надіслала лист від 23.03.2026 № 04-11/552102, де зазначала про відсутність військовозобов`язаного за місцем проживання на час здійснення оповіщення та надала відповідну довідку. Згідно відмітки у поштовому відправленні № R068075325880 лист з повісткою повернуто відправнику з відміткою від 24.03.2026 про відсутність адресата за місцемпроживанням. Таким чином з 24.03.2026 ОСОБА_1 вважається належним чином оповіщений про виклик. Оскільки, позивач не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_1 у зазначені дату тачас у повістці, тому порушив вимоги законодавства, і у його діях (бездіяльності) вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 210-1 КУпАП. На цій підставі просять відмовити в задоволені позову повністю та всі витрати пов`язані із судовим розглядом покласти на позивача (а.с.36-39).
Від представника позивача, адвоката Бондаренко І.А., до суду надійшли додаткові пояснення, обґрунтовані тим, що до відзиву представником відповідача було надано протокол № 229 про адміністративне правопорушення від 17.04.2026 року, який відрізняється від протоколу, наданого позивачу ОСОБА_1 . Зокрема, у протоколі, наданому відповідапчем до суду, зазначено, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, тоді як у копії, наданій позивачу, зазначено, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП. Також представником відповідача було надано до суду копію постанови № 229 від 23.04.2026 року, яка також відрізняється від постанови, яку надано позивачу ОСОБА_1 , а саме на зворотному боці постанови, наданої суду, міститься відмітка про отримання ОСОБА_1 постанови 28.04.2026 року та відповідний підпис. У копії постанови, наданій позивачем, така відмітка та підпис ОСОБА_1 відсутні. Крім того, зазначається, що підпис, який міститься на постанові, належить не ОСОБА_1 , а іншій особі. На думку представника позивача наведене свідчить про те, що надані представником відповідача постанова № 229 від 23.04.2026 року у справі про адміністративне правопорушення та протокол № 229 від 17.04.2026 року про адміністративне правопорушення позивача є підробленими. Крім того, представником відповідача до матеріалів справи було надано дві повістки, які нібито були сформовані та направлені позивачу ОСОБА_1 . При цьому є незрозумілим, з яких причин зазначені повістки на одну й ту саму дату були сформовані двічі. Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, що має бути підтверджено належними та допустимими доказами. На цій підставі представник позивача вважає, що відповідачем не надано належних доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП (а.с.44-45).
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності суд вважає, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.
Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.
За змістом ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.
За ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
За приписами ст.77 КАС України обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
Статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно ст.251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків та показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.
Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
За ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Таким чином, висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме правопорушення (у випадку його вчинення), повинне бути належним чином зафіксоване.
Відповідно ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст.268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, що також передбачено ч.1 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
У відповідності до положень ст.235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Згідно ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року №3543-XII громадяни зобов`язані, зокрема: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду;проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.
Судом встановлено, що у протоколі № 229 про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210 КУпАП від 17 квітня 2026 року, складениму діловодом ВОМП ІНФОРМАЦІЯ_2 страшим солдатом ОСОБА_4  зазначено, що ОСОБА_1 , 17.04.2026 року о 14 год. 25 хв. прибув до до ІНФОРМАЦІЯ_2 для складання протоколу, оскільки в особливий період 19.03.2023 року отримав повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 . У зазначений в повістці строк, а саме 25.03.2026 року, до ІНФОРМАЦІЯ_2 не з`явився, про поважні причини не повідомляв, чим порушив абз. 2 ч.10 с.1 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», п.2 ч.1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів затверджених Постановою КМУ №1487 від 30.12.2022 року та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210 КУпАП. Також йому роз`яснено ст.63 Конституції України його права та обов`язки, передбачені ст.268 КУпАП та повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 10 год. 00 хв. 23.04.2026 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , кабінет №20, про що позивач поставив свій підпис (а.с.13).
Також зазначений протокол містить письмові пояснення ОСОБА_1 , в яких він вказує, що не отримував повісток про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 поштовим зв`язком. За його словами, ніхто не повідомляв його про необхідність з`явитися до зазначеного органу. Крім того, він зазначає, що з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 одразу після того, як був оголошений у розшук через застосунок «Резерв+» (а.с.20 зворот). 
23 квітня 2026 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 винесено постанову № 229 у справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 за ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення на останнього у виді штрафу в розмірі 17000 грн, при цьому зазначено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час дії воєнного стану, в особливий період 19.03.2026 року було згенеровано повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 . У зазначений у повістці строк, до ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме 25.03.2026 року не з`явився, про поважні причини не повідомляв, чим порушив вимоги абзацу 2 частини 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов язок і військову службу», пункт 2 частини 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов язаних та резервістів затверджених Постановою КМУ № 1487 від 30 грудня 2022 року. Мобільною групою Бобринецької міської ради повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 не було вручено по причині, що за місцем реєстрації особу не виявлено, після чого Бобринецькою територіальною громадою через Українську пошту рекомендованим листом громадянину ОСОБА_1 було надіслано повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Громадянин ОСОБА_1 перебуває в розшуку з 13.04.2026 року (а.с.14).
Судом також встановлено, що ОСОБА_1 не брав участі у розгляді справи про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, який відбувся 23 квітня 2024 року, та не отримував копію оскаржуваної постанови. Це підтверджується змістом самої постанови № 229, у якій у графі щодо отримання копії зазначено: «постанову від 23.04.2026 року №229 про притягнення до адміністративної відповідальності отримав 28.04.2026 року», однак підпис ОСОБА_1 під цим записом відсутній. 
Крім того, судом встановлено розбіжності між копіями постанови № 229 від 23.04.2026 року, наданими сторонами. Так, у копії постанови, наданій до суду відповідачем, міститься відмітка про отримання ОСОБА_1 копії постанови 28.04.2026 року, де також мається підпис (а.с. 47 зворот). Водночас у копії постанови, наданій позивачем, у графі щодо отримання копії зазначено: «постанову від 23.04.2026 року №229 про притягнення до адміністративної відповідальності отримав 28.04.2026 року», однак підпис ОСОБА_1 під зазначеним записом відсутній (а.с. 14 зворот).
Наведені розбіжності ставлять під сумнів достовірність запису про отримання позивачем копії оскаржуваної постанови 28.04.2026 р.
Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.
Положеннями частини 3 статті 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період, тобто за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період. Об`єктивною стороною вказаного правопорушення є порушення військовозобов`язаними чи призовниками правил військового обліку, неявка їх на виклик до військового комісаріату без поважних причин в особливий період, відмова від отримання повісток, проходження медичного огляду, тощо.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
У силу вимог статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Поряд з цим, відповідно до приписів ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» ввеждено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, який продовжено та діє на теперішній час.
Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-XII (далі Закон №3543-XII) визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Абзацом 5 статті 1 Закону №3543-XII визначено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Статтею 1 Закону України «Про оборону України» передбачено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Статтею 22 вказаного Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Так, зокрема, відповідно до ч. 3 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», під час мобілізації громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці.
Крім того, частиною 10 статті 1 Закону України «Про віськовий обов`язок та військову службу» встановлено, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, крім іншого: уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки; прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.
Слід також зазначити, що об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого статтею 210 КУпАП, є порушення військовозобов`язаними чи призовниками правил військового обліку, неявка їх на виклик до військового комісаріату без поважних причин в особливий період.
Склад адміністративного правопорушення - це передбачена нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких те чи інше діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Він складається з: а) об`єкту; б) об`єктивної сторони; в) суб`єкту; г) суб`єктивної сторони.
Верховний Суд у постанові від 27.06.2019 у справі № 724/716/16-а зазначив, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
Положеннями статті 69 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів (частина 1 статті 247 КУпАП).
Разом з цим, як вбачається зі змісту позову, ОСОБА_1 заперечує факт оповіщення його про необхідність прибуття 25.03.2026 року до ІНФОРМАЦІЯ_5 , а тому з метою повного та всебічного розгляду даної справи необхідним є з`ясування факту належного інформування позивача про обов`язок з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Таким чином, надаючи оцінку вказаним запереченням позивача суд зазначає наступне.
Так, відповідно до пункту 79 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487 районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки організовують оповіщення та у разі потреби можуть здійснювати безпосередньо через військових посадових осіб, військовослужбовців, державних службовців, працівників, визначених рішенням керівника відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів за місцем їх проживання (роботи, навчання тощо) шляхом вручення повісток під їх особистий підпис (додаток 11) та/або рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення про їх виклик до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів і забезпечують здійснення контролю за їх прибуттям.
Відповідно до пункту 21 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560(далі по текстуПорядок № 560) за викликом районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Центрального управління або регіонального органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувальних органів) резервісти та військовозобов`язані зобов`язані з`являтися у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік, уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки), проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.
Згідно із пунктами 40-41 вказаного Порядку під час вручення повістки здійснюється фото- і відеофіксація із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації представником територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейським.
Належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є: 1) у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки; 2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку: - день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора; - день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних;- день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.
Таким чином, виходячи з вищенаведених норм вбачається, що оповіщення військовозобов`язаного про виклик до ТЦК та СП може здійснюватися шляхом особистого вручення військовозобов`язаному повістки або шляхом її направлення засобами поштового зв`язку. У випадку направлення повістки засобами поштового зв`язку належним підтвердженням оповіщення військовозобов`язаного про виклик до ТЦК та СП є документами від поштового оператора про особисте отримання поштового відправлення, відмітка у поштовому повідомленні про відмову від його отримання або відмітка у поштовому повідомленні про відсутність особи за адресою.
Відповідно до «Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», затвердженого постановою КМУ від 16 травня 2024 року № 560 кожна повістка, сформована за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, містить унікальний електронний ідентифікатору вигляді QR-коду (далі-QR-код) (п.30-1). QR-код містить інформацію, зазначену в пункті 29 цього Порядку, а також реєстраційний номер поштового відправлення у разі відправлення повістки засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням. Повістка, сформована за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, може бути роздрукована. У такому разі її паперова форма повинна містити придатний для зчитування QR-код з відповідною інформацією.
У разі надсилання повістки, сформованої за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення, на такому відправленні повинні зазначатися штриховий кодовий ідентифікатор оператора поштового зв`язку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності), адреса громадянина, якому надсилається повістка.
Постановою Кабінету Міністрів від 05.03.2009 № 270 затверджено «Правила надання послуг поштового зв`язку». Ці Правила визначають порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку та регулюють відносини між ними.
Так, відповідно до п. 16 Правил, повістка або у випадках, передбачених законодавством, інший документ про виклик або оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів може бути надіслана рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення з позначками «Повістка ТЦК», «Вручити особисто».
Згідно із змістом п. 82 Правил, доповнено новим Постановою КМ № 1147 від 08.10.2024, Рекомендовані листи з позначкою «Повістка ТЦК» під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату (одержувачу). У разі відсутності адресата (одержувача) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об`єкта поштового зв`язку інформує адресата (одержувача) за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Повістка ТЦК».
Якщо протягом трьох робочих днів після інформування відділенням поштового зв`язку адресат (одержувач) не з`явився для одержання рекомендованого листа з позначкою «Повістка ТЦК», працівник об`єкта поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за зазначеною адресою», яка засвідчується його підписом з проставленням відбитка поштового пристрою, порядок використання якого встановлюється призначеним оператором поштового зв`язку, і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає такий лист до відправника.
Рекомендовані листи з позначками «Повістка ТЦК», «Вручити особисто» підлягають врученню особисто адресатам ( п.85 Порядку).
Судом встановлено, що згідно з розпорядження №519 від 20 березня 2026 року т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , адресованим Бобринецькій міській раді на виконання вимог Конституції України, Законів України «Про оборону України», «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», з метою уточнення облікових даних та проходження медичного огляду визначено завдання щодо здійснення оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які перебувають на військовому обліку, про їх виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 та забезпечення їх прибуття на 09 год. 00 хв. 25 березня 2026 року за адресою: АДРЕСА_1 . До переліку осіб, які підлягали оповіщенню, включено, зокрема, ОСОБА_1 , 1978 року народження (а.с. 43 зворот - 44).
На підтвердження факту належного повідомлення позивача відповідачем до матеріалів справи долучено копію повістки №6890541 про виклик ОСОБА_1 на 25 березня 2026 року о 09 год. 00 хв. до ІНФОРМАЦІЯ_2 для уточнення даних. Разом з тим, вказана повістка не містить відомостей щодо дати її формування або оформлення ІНФОРМАЦІЯ_6 , що унеможливлює встановлення часу її створення та направлення адресату (а.с. 42 зворот - 43).
Крім того, згідно з листом Бобринецької міської ради від 23.03.2026 №04-11/552/02 про результати виконання розпорядження №519 від 20.03.2026 та довідкою про виконання зазначеного розпорядження встановлено, що під час здійснення оповіщення ОСОБА_1 за місцем його реєстрації: АДРЕСА_2 , останнього не було виявлено, у зв`язку з чим повістку направлено поштовим зв`язком, але дана довідка не містить інформації, коли саме позивачу ОСОБА_1 було направлено повістку про виклик (а.с. 44 зворот – 46).
Також відповідачем надано ще одну повістку №6890541, сформовану 19.03.2026, відповідно до якої ОСОБА_1 викликано на 25 березня 2026 року о 09 год. 00 хв. до ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою взяття на військовий облік, уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними ЄДРП, військовозобов`язаних, резервістів, проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби. Водночас зазначена повістка не містить підпису чи розписки адресата про її отримання, що не підтверджує факт вручення позивачу відповідного повідомлення (а.с. 48).
Доводячи обставину повідомлення позивача про необхідність з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_5 на 25.03.2026для уточнення даних, відповідачем до суду надано копію довідки Укрпошта про причини повернення/досилання з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», проте довідка не містить дати, її не засвідчено підписом з проставленням відбитка поштового пристрою. Крім того, на довідці наявний рукописний запис «не було вдома 24:03» та підпис, однак встановити особу, яка внесла відповідний запис та підпис, із наданого документа неможливо (а.с. 46 зворот).
Також з опису рекомендованого поштового відправлення відповідачем вбачається, що в нім не зазначено, що саме «Повістку ТЦК» було направлено наадресу зареєстрованого місця проживання ОСОБА_1 (а.с.46 зворот).
Крім того, у протоколі № 229 про адміністративне правопорушення та оскаржуваній постанові №229 не вказано номер повістки, якою викликали позивача до ІНФОРМАЦІЯ_2 та у оскаржуваній посанові не вказано, що ця повістка досліджувалася відповідачем при розгляді адміністративної справи щодо позивача, що є порушенням ст.279 КУпАП, яка визначає, що на засіданні під час розгляду справи про адміністративне правопорушення заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.
Відповідно до змісту ч.1 ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
При розгляді даної справи, відповідач також мав врахувати особливості її розгляду, визначені ст.279-9 КУпАП. 
Також у оскаржуваній постанові не конкретизовано наяку саме годину позивач викликався до ІНФОРМАЦІЯ_2 , лише вказано день 25.03.2026 року, що суперечить п. 29 Порядку, згідно з яким у повістці зазначаються, з-поміж іншого, місце, день і час явки за викликом.
Враховуючи вищевикладене, відповідачем не надано належних доказів на підтвердження належного оповіщення ОСОБА_1 про необхідність з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 25.03.2026 року о 09.00 год.
Відповідно до змісту ч.1 ст.283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі, яка має містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
При розгляді справи про адміністративне правопорушення уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, оцінити наявні докази. Особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено «поза розумним сумнівом», на підставі належних та допустимих доказів із дотриманням встановленої законом процедури. В той же час, при внесенні оскаржуваної постанови 23.04.2026 року, в ній не зазначено належного опису обставин, установлених під час розгляду справи з посиланням на докази, визначені у ст.251 КУпАП, які були отримані та оцінені у встановленому законом порядку, та на яких ґрунтується висновок про доведеність вини, події та підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст.210-1КУпАП, належним чином не мотивовано висновку про винуватість позивача, що суперечить вимогам ст. ст. 7, 245, 252, 280, 283 КУпАП.
Також, зі змісту оскаржуваної постанови не вбачається, що відповідачем належним чином з`ясовувалася причина неявки ОСОБА_1 за повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_2 25.03.2026 року та чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, що є порушенням ст.280 КУпАП.
Також, відповідач взагалі не надав суду доказівта змістовних пояснень на спростування доводів позивача щодо незаконності і необґрунтованості оскаржуваної постанови. Зокрема, не надані матеріали, що були або мали бути взяті ним до уваги при прийнятті оскарженої постанови та не вжито жодних заходів щодо спростування доводів позивача у його поясненнях, де він не визнав своєї вини, а також не надано доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.210-1КУпАП.
Також відповідачем не надано доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.210-1 КУпАП, а саме того, що позивач отримав повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 26.03.2026 року та не з`явився на виклик.
Тобто, відповідачем не надав суду належних та допустимих доказів на спростування доводів позивача щодо незаконності і необґрунтованості оскаржуваної постанови.
Оскільки суб`єктом владних повноважень не надано суду жодних доказів на спростування доводів позивача, не можна стверджувати, що оскаржувана постанова сама по собі є належним підтвердженням факту вчинення позивачем правопорушення.
Також з копії повістки № 6890541 від 19.03.2026 вбачається, що ОСОБА_1 належить з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 25.03.2026 року о 09 год. 00 хв. з метою взяття на військовий облік, уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними ЄДРП, військовозобов`язаних, резервістів, проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби(а.с.48), а з копії повістки № 6890541 без числа, вбачається, що ОСОБА_1 належить з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 25.03.2026 року о 09 год. 00 хв., для уточнення даних (а.с.42 зворот -43).
При цьому судом встановлено, що згідно з карткою обстеження та медичного огляду, оформленою відповідно до Додатку №13 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, ОСОБА_1 визнаний непридатним до військової служби (а.с. 20).
Зазначений факт підтверджується також такими документами: випискою №1983 із медичної карти стаціонарного хворого (а.с. 15), актом обстеження стану здоров`я №36 (а.с. 16), випискою з медичної карти стаціонарного хворого №4944 (нейрохірургічне відділення) (а.с. 17), випискою з медичної карти стаціонарного хворого №11268 (нейрохірургічне відділення) (а.с. 18), а також військово-обліковим документом «Резерв+», з якого вбачається, що згідно з постановою ВЛК (відповідно до редакції наказу №402 від 14.10.2024) від 03.06.2024 року ОСОБА_1 визнаний непридатним (а.с. 24).
Крім того, відповідно до направлення начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 18.02.2025 року №256, ОСОБА_1 було направлено для встановлення придатності до проходження військової служби за станом здоров`я у зв`язку з призовом під час мобілізації в особливий період (а.с. 19).
Згідно з карткою обстеження та медичного огляду (Додаток №13 до Положення про військово-лікарську експертизу в ЗСУ, пункт 5.1 глави 5 розділу ІІ), ОСОБА_1 проходить військово-лікарську комісію (а.с. 21–22).
Відповідно до направлення КНП «Бобринецька лікарня» Бобринецької міської ради від 13.05.2026 року, ОСОБА_1 надано направлення для проходження стаціонарного або амбулаторного обстеження (лікування) (а.с. 23).
За змістом ч. 3 ст. 210-1 КУпАП особа може нести відповідність за правопорушення щодо не оновлення даних виключно після дати набрання цією нормою чинності, тобто після 19.05.2024.
Проте, згідно примітки ст. 210 КУпАП - положення статей 210, 210-1 КУпАП не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи. Тобто, такі дані ТЦК мав можливість отримати самостійно. 
Будь-які докази того, що вказані дані неможливо було отримати відповідачем самостійно, відсутні. 
Окрім того, протокол № 229 про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , у порушення ст.256 КУпАП, не містить дати, часу та місця вчинення правопорушення, з його змісту не вбачається, що повістка про виклик ОСОБА_1 була вручена, не містить номера повістки, якою викликався позивач, яким чином надсилалася повістка позивачу, також не містить інформації, чи була вручена дана повістка позивачу.
Також судом встановлено, що згідно з протоколом про адміністративне правопорушення №229 від 17.04.2026 року, наданим позивачем до матеріалів справи, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП, тоді як постанова №229 по справі про адміністративне правопорушення від 23.04.2026 року винесена щодо нього за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
При цьому наданий відповідачем протокол про адміністративне правопорушення №229 від 17.04.2026 року містить відмітку про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності вже за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Таким чином, наявні у матеріалах справи документи містять суперечності щодо правової кваліфікації інкримінованого позивачу адміністративного правопорушення, оскільки в одних документах зазначено ч. 3 ст. 210 КУпАП, а в інших ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Крім того, має місце розбіжність між складеним протоколом про адміністративне правопорушення та оскаржуваною постановою в описі обставин, установлених під час розгляду справи, оскільки в протоколі зазначено, що 19.03.2026 року ОСОБА_1 отримав повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 , а в оскаржуваній постанові зазначено що, 19.03.2026 року було згенеровано повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 та мобільною групою Бобринецької міської ради повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 , не було вручено, по причині: за місцем реєстрації не виявлено, після чого Бобринецькою територіальною громадою через Українську пошту рекомендованим листом ОСОБА_1 було надіслано повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 , при цьому в постанові не зазначено, якого числа було вручено повістку ОСОБА_1 .
Також, суд звертає увагу, що протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та неспростовним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, а є лише формою фіксації правопорушення.
Суд зазначає, що постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є офіційним документом, рішення суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, зокрема, має бути чітко зазначено опис обставин, установлених при розгляді справи і посилання на норму закону, яка передбачає відповідальність за це адміністративне правопорушення. Дотримання цих вимог має виключне значення для встановлення об`єктивних істин при оскарженні такої постанови в судовому порядку.
Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12.05.2020 року у справі №513/899/16-а.
Всупереч викладеному відповідач, ухвалюючи оскаржувану постанову, жодних із передбачених законом обставин не врахував та не довів правомірність оскаржуваної постанови. 
Відповідно до змісту ст.268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, подавати заяви; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Законами України може бути передбачено й інші випадки, коли явка особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, в орган (до посадової особи), який вирішує справу, є обов`язковою.
Суд встановив, що розгляд справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальночті відбувся за відсутності позивача, та який не подав заяви у відповідності до ст.279-9 КУпАП, де б було би зазначено, що особа не оспорює допущене порушення та згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності, що в силу приписів частини 1 статті 268 КУпАП виключало можливість розгляду даної справи без належним чином повідомленої особи та без з`ясування причин її неявки на розгляд справи.
На підставі вищевикладеного, суд доходить висновку, що оскаржувана постанова винесена з порушенням встановленої процедури та є протиправною.
Статтею 62 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав та основних свобод людини передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на її користь та кожна людина вважається невинною доти, поки її вину не доведено згідно з законом.
У відповідності до вимог ст.72 КАСУ доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Стаття 72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до ст. 90 КАС Українисуд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Враховуючи вищевикладені обставини та те, що будь-які докази, що підтверджують вину позивача у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП відповідачем до суду не надані, суд приходить до висновку про скасування оскаржуваної постанови як такої, що не відповідає вимогам закону, а справу про адміністративне правопорушення позивача за ч.3 ст.210-1 КУпАП закриває у зв`язку із відсутністю в діях останнього події та складу інкримінованого правопорушення, задовольнивши адміністративний позов в цій частині.
Щодо вимог позивача до начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 суд зазначає наступне.
За змістом положень ч. 4 ст. 46 КАС України відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владнихп овноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.
За визначеннями, наведеними у п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України визначено, що суб`єкт владних повноважень це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Відповідно до п. 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року № 154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військовогоуправління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації. Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києвіта Севастополі, інших містах, районах, районах у містах.
Згідно з п. 3 Положення районні територіальні центри комплектування та соціальноїпі дтримки, як структурні підрозділи територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, м. Києва та Севастополя підпорядковуються відповідному територіальному центру комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, області, м. Києва та м.Севастополя, на території відповідальності якого вони перебувають згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.
Згідно з п.7 Положення Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, реєстраційні рахунки в органах Казначейства. Районніт ериторіальні центри комплектування та соціальної підтримки є відокремленими підрозділами відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя.
Відповідно до ч. 2 ст. 235 КУпАП, від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладат адміні стративністягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Аналіз наведених норми права свідчить про те, що при розгляді справ про адміністративніп равопорушення, керівник відповідного органу діє не як самостійнийс уб`єкт владних повноважень, а віді мені територіальному центру комплектування та соціальної підтримкиобласті.
Така позиція повністю узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 26 грудня 2019 року по справі №724/716/16-а.
Предметом позову у даній справі є, зокрема, визнання протиправною, скасування постанови про адміністративне правопорушення та закриття справи про адміністративне правопорушення.
З наведеного вбачається, що оскаржувана постанова є актом відповідного органу ІНФОРМАЦІЯ_2 , від імені якого діяв начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 полковник ОСОБА_2 .
Тому належним відповідачем у даних справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади, суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових (службових) відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.
Верховний Суд неодноразово зазначав, що належним відповідачем у справах про скасування постанов про накладення адміністративних стягнень є орган, який таке стягнення наклав, а не конкретна посадова особа вказаного органу. Правовою позицією ВС КАС викладеної у справі №742/2298/17 від 17.09.2020 року визначено, що при розгляді справ про адміністративне правопорушення посадові особи відповідного органу діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені органу, який уповноважений такі стягнення накладати.
Отже, відповідні посадові особи не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення.
Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги до начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 є необґрунтованими, тому в цій частині позов не підлягає задоволеню.
Відповідно до ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З урахуванням зазначеного, суд вважає за можливе стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь позивача судові витрати в розмірі 665,60 грн.
Керуючись ст.ст. 2, 9, 72-77, 139, 241-246, 250, 271, 286, 292, 295 КАС України, суд, -
УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 № 229 від 23.04.2026 року у справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 за ч.3 ст.210-1 КУпАП України скасувати.
Справу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 ч.3 ст.210-1 КУпАП закрити.
Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань 665,60 грн судового збору.
В частині позовних вимог до начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня складення повного рішення суду.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ІД паспорт № НОМЕР_1 , орган видачі 3515 від 20.03.2023 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_3 .
Відповідач: начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 ,місцезнаходження АДРЕСА_4 .
Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_8 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 , місцезнаходження АДРЕСА_4 .
Повний текст рішення суду складено 20.05.2026 року.

Суддя І.М. Адаменко