Дата документу 03.06.2026 Справа № 335/6206/21

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний №335/6206/21 Головуючий у 1 інстанції Алєксєєнко А.Б.
Провадження № 22-ц/807/13/26-2 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
03 червня 2026 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого Онищенка Е.А.
суддів: Гончар М.С.,
Подліянової Г.С.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1  ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 липня 2024 року про визнання не поданою та повернення заяви про перегляд рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 квітня 2022 року за виключними обставинами у справі за позовом Комунального підприємства «Водоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу по оплаті за централізоване водопостачання і водовідведення, -
ВСТАНОВИЛА:
В червні 2021 року КП «Водоканал» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу по оплаті за централізоване водопостачання і водовідведення.
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 квітня 2022 року позов задоволено частково.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь КП «Водоканал» заборгованість за послуги водопостачання та каналізації за період червень 2018 року – березень 2021 року в сумі 14 739,06 грн.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Водоканал» судові витрати зі сплати судового збору розміром 673,43 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь КП «Водоканал» судові витрати зі сплати судового збору розміром 673,43 грн.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь КП «Водоканал» судові витрати зі сплати судового збору розміром 673,43 грн.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.
Постановою Запорізького апеляційного суду від 10 лютого 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 квітня 2022 року залишено без змін.
У травні 2024 року заявниця ОСОБА_1 звернулася до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з заявою про перегляд судового рішення за виключними обставинами та мотивує її тим, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 квітня 2022 року у справі №335/6206/21 за позовом Комунального підприємства «Водоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу по оплаті за централізоване водопостачання і водовідведення позов задоволено частково. Ухвалено рішення, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Водоканал» заборгованість за послуги водопостачання та каналізації за період червень 2018 року – березень 2021 року в сумі 14 739 (чотирнадцять тисяч сімсот тридцять дев`ять) гривень 06 копійок. Стягнуті з ОСОБА_1 на користь комунального підприємства «Водоканал» судові витрати зі сплати судового збору розміром 673 (шістсот сімдесят три) гривні 43 копійки, стягнуті з ОСОБА_2 на користь комунального підприємства «Водоканал» судові витрати зі сплати судового збору розміром 673 (шістсот сімдесят три) гривні 43 копійки, стягнуті з ОСОБА_3 на користь комунального підприємства «Водоканал» судові витрати зі сплати судового збору розміром 673 (шістсот сімдесят три) гривні 43 копійки. В задоволенні іншої частини позовних вимог було відмовлено. 
ОСОБА_1 зазначає, що 22 листопада 2023 року Другий сенат Конституційного Суду України у справі №3-88/2021 (209/21, 47/22, 77/23, 188/23) виніс рішення №10-р(ІІ)/2023, яким визнав таким, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), пункти 1, 5 частини 6 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).
Втім, постановляючи ухвалу про відкриття провадження, суд першої інстанції вирішив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, аргументуючи це її малозначністю. Згідно з п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України, що була визнана неконституційною, малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Отже, підстава віднесення справи до категорії малозначних була визнана неконституційною. Таким чином, за відсутності критерію для віднесення справи до малозначних, дану справу слід було розглядати за правилами загального позовного провадження, оскільки норма, яка визначала б віднесення даної справи до категорії малозначних, відсутня.
Розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження, є порушенням норм процесуального права і є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухваленням нового судового рішення судами апеляційної інстанції (п. 7 ч. 3. ст. 376 ЦПК України) та судом касаційної інстанції (п. 2 ч. 3 ст. 411 ЦПК України).
За аналогією закону є обов`язкова підстава для скасування рішення суду першої інстанції по даній справі, а саме розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження
Посилаючись на вказані обставини, заявниця ОСОБА_1 просила скасувати рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 квітня 2022 року у справі № №335/6202/21, розглянути справу в порядку загального позовного провадження, позовну заяву Комунального підприємства «Водоканал» про стягнення боргу по оплаті за централізоване водопостачання і водовідведення залишити без задоволення.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 червня 2024 року заяву про перегляд рішення за виключними обставинами повторно залишено без руху, надано заявниці строк терміном 10 днів для усунення недоліків.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 липня 2024 року заяву про перегляд рішення за виключними обставинами визнано не поданою та повернуто заявниці.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просила ухвалу суду скасувати.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не взято до уваги, що судом першої інстанції не взято до уваги, що визнані неконституційними рішенням Другого сенату Конституційного Суду України у справі №3-88/2021 (209/21, 47/22, 77/23, 188/23) №10-р(ІІ)/2023 від 22 листопада 2023 року норми втрачають чинність через 6 місяців із дня ухвалення такого рішення. 
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
За положенням ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в п. 6 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Зважаючи на вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з п. 4 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Судове рішення, згідно зі ст. 263 ЦПК України, повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржувана ухвала суду не відповідає.
Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8).
Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередню участь у судовому процесі, або позбавлений такого права. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини гарантії регламентовані статтею 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, там, де існують, апеляційні або касаційні суди, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення ЄСПЛ у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).
Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.
Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.
Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.
В силу вимог ст.367ч.1ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Постановляючи ухвалу про повернення заяви, суд першої інстанції виходив з того, що заявницею не усунуто недоліки заяви, а саме не подано до суду клопотання про поновлення строку на подання заяви про перегляд рішення за виключними обставинами.
Колегія суддів не погоджується з вказаним рішенням суду з огляду на наступне.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції, потрібно розглядати як право на доступ до правосуддя.
Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Згідно з частиною першою статті 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. 
Разом із цим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі "ДеЖуфр да ла Праделль проти Франції" De Geouffre de la Pradelle v. France від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).
Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист (стаття 55) та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (стаття 124).
Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини 1 статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
У якості підстави для перегляду рішення суду відповідач посилається на встановлену врішенні Конституційного Суду України від 22.11.2023 № 10-р(ІІ)/2023 неконституційність п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України, застосовану судом при вирішенні справи, яка передбачена п.1 ч.3 ст.423 ЦПК України.
Пунктом 4 частини 1статті 424 ЦПК України передбачено, що заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами з підстав, передбачених пунктом 1 частини третьої статті 423 ЦПК України, може бути подано учасниками справи протягом тридцяти днів з дня офіційного оприлюднення відповідного рішення Конституційного Суду України.
Відповідно дост.94 Закону України «Про Конституційний Суд України» оприлюднення всіх актів Суду за результатами конституційного провадження, крім висновків Суду щодо відповідності Конституції України (конституційності) питань, які пропонуються для винесення на всеукраїнський референдум за народною ініціативою, здійснюється на офіційному веб-сайті Суду або в окремих випадках за ухвалою Суду - в Залі засідань Суду.
Рішення Конституційного Суду України від 22.11.2023 № 10-р(ІІ)/2023 оприлюднено 22.11.2023 (https://ccu.gov.ua/docs/6443).
Вимоги до форми та змісту заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами визначені ст.426 ЦПК України.
Статтею 424 ЦПК України встановлені процесуальні строки, протягом яких учасники справи можуть подати заяву про перегляд рішення суду за виключними обставинами.
Пунктом 6 частини 3статті 426 ЦПК України передбачено, що у разі пропуску строку на подання заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами, до зави додається клопотання про його поновлення.
Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу. Про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою (частини один-чотири та шість-сім статті 127 ЦПК України).
Судом першої інстанції зазначено, що оскільки рішення Конституційного Суду України від 22.11.2023 № 10-р(ІІ)/2023 оприлюднено 22.11.2023, то заява про перегляд рішення суду за виключними обставинами подана відповідачем з пропуском строку. При цьому, відповідачем не додано до заяви клопотання про поновлення пропущеного строку на її подання.
25 липня 2024 року засобами поштового зв`язку на адресу суду від ОСОБА_1 надійшла заява-звернення та заява-повідомлення, подані на виконання вимог ухвали Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 14 червня 2024 року.
Судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі зазначено, що вказані заяви не містять клопотання про поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд за виключними обставинами рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 21 квітня 2022 року у цій цивільній справі, а також доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду із заявою про перегляд вищезазначеного рішення суду за виключними обставинами.
Однак, судом першої інстанції не здійснено оцінку доводів заяви-звернення, поданої ОСОБА_1 на виконання вимог ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 червня 2024 року, про не пропущення заявницею строку на звернення до суду з заявою про перегляд рішення за виключними обставинами, що є порушенням вимог процесуального законодавства.
Колегія суддів також звертає увагу суду першої інстанції, що процесуальний закон не містить положень щодо неможливості повторного залишення без руху поданої позовної чи іншої заяви.
Відповідно до частини 2 статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом, у тому числі, з ініціативи суду. 
Враховуючи, що заявницею засобами поштового зв`язку на виконання вимог ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 червня 2024 року подані заява-звернення та заява-повідомлення, тобто заявниця не ухилялась від виконання вимог ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 червня 2024 року, а судом першої інстанції не оцінено наведені заявницею твердження щодо дотримання строку звернення з заявою про перегляд рішення суду за виключними обставинами, колегія суддів дійшла висновку, що висновок суду першої інстанції про визнання неподаною та повернення заяви є передчасним.
За таких обставин колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги відповідачки.
Відповідно до положень статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, а тому ухвала суду підлягає скасуванню, а справа - направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 259, 353, 367-369, 374, 379, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 липня 2024 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими частиною 2 статті 389 ЦПК України. 
Повний текст судового рішення складено 03 червня 2026 року.
Головуючий

Судді: