ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2026 року	справа № 380/10608/25	

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Карп`як Оксана Орестівна, розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП – НОМЕР_1 ) звернулася в суд з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Львівській області (79026, м. Львів, вул. Стрийська, 35; код ЄДРПОУ 43968090), в якому просить:
визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення №7352/13- 01-24-08 від 27.02.2024 на суму 340,00 грн., податкове повідомлення-рішення №7349/13-01-24-08 від 27.02.2024 на суму 320 125,27 грн. та податкове повідомлення-рішення №7350/13-01-24-08 від 27.02.2024 на суму 26 677,10 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 15.04.2014 по справі №1452/13 позов банку задоволено частково та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість в розмірі 78592 доларів США 68 центів та 484,67 грн. та сплаченого третейського збору у розмірі 6686,76 грн., а також судового збору у розмірі 243,60 грн., всього 78 592 доларів США 68 центів і 7 415,03 грн. Таким чином, сума заборгованості №601/23-033 ОСОБА_1 за договором кредиту є визначеною та зафіксованою рішенням Третейського суду при Асоціації українських банків від 15.04.2014 по справі №1452/13, і становить 78 592 доларів США 68 центів, яких: заборгованість за кредитом 56 188, 24 дол. США; заборгованість за процентами 22 404, 44 дол. США) та 484,67 грн. пені. Залишок заборгованості ОСОБА_1 за договором кредиту №601/23-033 після реалізації її нерухомого майна обчислюється наступним чином: 78 592 доларів США 68 центів і 7 415,03 грн. (сума зафіксована рішенням суду) - 35 895 доларів США 20 центів (вартість предмета іпотеки, на який банком звернуто стягнення в позасудовому порядку) - 3 878 доларів США 16 центів (сума, яку було перераховано стягувачу у виконавчому провадженні) = 38 819 доларів США 32 центи та 7 415,03 грн. у випадку погашення зобов`язання за іпотечним кредитом в іноземній валюті за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом набуття кредитором права власності на такий предмет іпотеки, у платника податків не виникає оподатковуваний дохід як додаткове благо у вигляді анулювання (прощення) боргу. Враховуючи зазначене, у позивача відсутнє додаткове благо передбачене п.п.164.2.17 (д) п. 164.2 ст.164 Податкового кодексу України, у вигляді прощення боргу, а нарахування на зазначену суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування та військового збору є необґрунтованим оскільки позивач не отримував у 2019 році дохід від АТ "Альфа-Банк" і у останнього не виникло обов`язку подавати податкову декларацію за наслідками звітного податкового року, відтак оскаржене податкове повідомлення - рішення прийняте з порушенням норм чинного законодавства, а тому просить позов задоволити повністю.
Представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти заявленого позову заперечував та зазначив, що документальною позаплановою невиїзною перевіркою встановлено: порушення вимог п.п.49.18.4 п.49.18 ст.49, п. „в” п.176.1 ст.176, п.179.1 ст.179, п.177.11 ст.177 Податкового Кодексу України від 02.12.2010р. №2755-ІV із змінами та доповненнями встановлено неподання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2019 рік, що тягне за собою застосування штрафних санкцій в сумі 340,00 грн.; порушення вимог абз. „д” пп.164.2.17 п.164.2 ст.164, п.167.1 ст.167 Податкового кодексу України донараховано податок на доходи фізичних осіб за 2019 рік на загальну суму 320 125,27 грн (в тому числі штрафні санкції); порушення вимог пп.1.2, пп.1.3, пп.1.5, пп.1.6 п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ Кодексу, пп.168.1.1, пп.168.1.2 п.168.1 ст.168 Закону України від 28.12.2014р. №71 VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" в результаті чого донараховано військового збору за 2019 рік на загальну суму 26 677,10 грн (в тому числі штрафні санкції). У разі прощення (анулювання) боргу Позичальник зобов`язується самостійно сплатити всі податки та збори, що передбачені чинним законодавством на день анулювання (прощення) боргу з таких доходів та відобразити їх у річній податковій декларації за відповідний звітний період, в якому проводиться анулювання (прощення) боргу. Боржник (платник податків), який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) суми основного боргу за кредитом та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов`язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідних сум податку, в тому числі і військового збору.
Представник відповідача надав до суду клопотання про залишення позову без розгляду, яке мотивоване тим, що на момент проведення перевірки та винесення податкових повідомлень-рішень в базах податкового органу, податкова адреса платника податків-фізичної особи ОСОБА_1 значилась: АДРЕСА_2 , що підтверджується відповіддю від 21.12.2023 №1301-2023-0001719 щодо отримання відомостей з державного реєстру – фізичних осіб платників податків про реєстраційні дані фізичної особи платника податків. ОСОБА_1 не подавала до контролюючого органу відомостей про зміну даних, які вносяться до Облікової картки, протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання Заяви за формою №5ДР. ОСОБА_1 пропущено шестимісячний строк для звернення до адміністративного суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення, які було надіслано на адресу позивача 28.02.2024 та повернулось назад 15.03.2024 у зв`язку із закінченням терміну зберігання
У позовній заяві позивач зазначив, що 17 грудня 2024 року Головне управління ДПС у Львівській області звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу на підставі оскаржуваних ППР. Ухвалою від 23.12.2024 року у справі №380/25192/24 позовну заяву ГУ ДПС у Львівській області було залишено без руху з підстави того, що з Єдиного державного демографічного реєстру №974302 від 19.12.2024, ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 , проте у позовній заяві вказано адресу відповідача: АДРЕСА_2 . На усунення недоліків ГУ ДПС у Львівській області надали суду виправлену позовну заяву з доказами її скерування разом з додатками ОСОБА_1 за адресою її проживання рекомендованим відправленням №7902600057625. Рекомендоване відправлення №7902600057625, яким Головне управління ДПС у Львівській області надіслало ОСОБА_1 копію позовної заяви з додатками, вона отримала 11 січня 2025 року. Таким чином, ОСОБА_1 лише 11 січня 2025 року дізналася про наявність оскаржуваних ППР та отримала їх копії, оскільки відповідач у 2024 році насилав їх на адресу АДРЕСА_2 , яка не є її адресою місця реєстрації та проживання.
Суд вказує на те, що податкові повідомлення-рішення було надіслано на адресу АДРЕСА_2 28.02.2024 та повернулись назад 15.03.2024 у зв`язку із закінченням терміну зберігання.
Як встановив суд, відповідно до відомостей Єдиного державного демографічного реєстру №974302 від 19.12.2024, ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 .
Таким чином, суд погоджується із твердженнями позивача про те, що про порушення свого права позивач дізнався 11.01.2025, а тому строк на звернення до суду із позовом позивачем не пропущений, відтак у задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду слід відмовити повністю.
Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 246 КАС України, суд зазначає, ухвалою судді від 02.06.2025 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення сторін, за наявними у справі доказами.
Суд, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступне.
27 червня 2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ "Укрсоцбанк" було укладено договір кредиту №601/23-033 на суму 60 000, 00 доларів США.
Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 15.04.2014 року по справі №1452/13 позов банку задоволено частково та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість в розмірі 78592 доларів США 68 центів та 484,67 грн. та сплаченого третейського збору у розмірі 6686,76 грн., а також судового збору у розмірі 243,60 грн., всього 78 592 доларів США 68 центів і 7 415,03 грн.
В межах виконавчого провадження ВП №55650394, щодо примусового виконання цього виконавчого листа (№755/24526/14-ц від 31.10.2014) на електронних торгах, які відбулися 23.07.2018, було реалізованим арештоване нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , а саме: земельна ділянка № НОМЕР_2 для індивідуального садівництва пл. 0.0569 га, кадастровий №4610137200:07:020:0100 та зем. Поліпшення садовий будинок заг. пл. 11.3 кв.м., за адресою: Львівська обл., м. Львів-Винники СГК "Механізатор над яром" (р-н. Винниківського озера), що підтверджується протоколом №347002 проведення електронних торгів. Переможцем торгів було сплачено грошові кошти у сумі 133 060.03 грн. за придбане майно. Як вбачається з відповіді Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на адвокатський запит 21.09.2018 стягувачу - ПАТ "Укрсоцбанк" було перераховано 108 828, 03 грн від реалізації арештованого нерухомого майна, що згідно курсу НБУ станом на цей день становило 3 878 доларів США та 16 центів.
Рішенням про державну реєстрацію прав 08.11.2019 право власності на квартиру АДРЕСА_4 було зареєстровано на АТ "Альфа-Банк" (ЄДРПОУ 23494714).
Відповідно до листа АТ «Альфа Банк», як правонаступник усіх прав та зобов`язань АТ «Укрссоцбанк» (запит ГУ ДПС у Львівській області від 06.10.2020 №39690/10/13-01-04 07-08) від 08.12.2020 №102424-20.3-252572, фізичній особі – платнику податків ОСОБА_1 списано основну суму кредитної заборгованості за самостійним рішенням банку не пов`язаною з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності в 2019 році в сумі 1 422 779,00 грн., що відображено в "Податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку" (форма 1ДФ) за ознакою доходу ”126” відповідно до абз. „д” пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України, який підлягає включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу та відображенню платником податку в річній декларації про майновий стан і доходи (податковій декларації). 
Фізична особа – платник податку ОСОБА_1 податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2019 рік до ГУ ДПС у Львівській області не подала, дохід отриманий у вигляді додаткового блага за ознакою доходу „126” за 2019 рік не декларувала, податок на доходи фізичних осіб та військовий збір від отриманого доходу у вигляді додаткового блага за 2019 рік не сплатила.
Головним управлінням ДПС у Львівській області було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку щодо своєчасності сплати до бюджету податків, зборів і платежів платника податків – фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за період з 01.01.2019 по 31.12.2019.
Документальною позаплановою невиїзною перевіркою встановлено: 
- порушення вимог п.п.49.18.4 п.49.18 ст.49, п.179.1 ст.179, п.177.11 ст.177 Податкового Кодексу України встановлено неподання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2019 рік, що тягне за собою застосування штрафних санкцій в сумі 340,00 грн.;
- порушення вимог абз. „д” пп.164.2.17 п.164.2 ст.164, п.167.1 ст.167 Податкового кодексу України донараховано податок на доходи фізичних осіб за 2019 рік на загальну суму 320 125,27 грн (в тому числі штрафні санкції);
- порушення вимог пп.1.2, пп.1.3, пп.1.5, пп.1.6 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Кодексу, пп.168.1.1, пп.168.1.2 п.168.1 ст.168 Закону України від 28.12.2014р. №71 VIII „Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи” в результаті чого донараховано військового збору за 2019 рік на загальну суму 26 677,10 грн (в тому числі штрафні санкції).
Головним управлінням ДПС у Львівській області винесено три податкових повідомлення - рішення, а саме: податкове повідомлення-рішення №7352/13-01-24-08 від 27.02.2024 на суму 340,00 грн., податкове повідомлення-рішення №7349/13 01-24-08 від 27.02.2024 на суму 320 125,27 грн. та податкове повідомлення рішення №7350/13-01-24-08 від 27.02.2024 на суму 26 677,10 грн.
Не погоджуючись з прийнятими рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду із цим позовом.
При вирішенні спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовує та визначає Податковий кодекс України (ПК України).
Відповідно до статті 62 ПК України одним із способів здійснення податкового контролю є перевірки та звірки відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірки щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Пунктом 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Згідно з підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.
Зокрема, відповідно до підпункту 78.1.2. пункту 78.1. статті 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється, у разі якщо платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звіт про контрольовані операції або документацію з трансфертного ціноутворення, якщо їх подання передбачено законом.
Як визначено статтею 79 ПК України, документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.
Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.
Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.
Присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов`язкова.
За наявності письмового звернення платника податків замість документальної невиїзної перевірки може проводитися документальна виїзна перевірка.
Як встановлено судом, документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи ОСОБА_1 проведено відповідно до наказу Головного управління ДПС у Львівській області від №4818-ПП від 28.12.2023, який видано на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.2 пункту 78.1 статті 78, статті 79 ПК України.
В той же час, судом з матеріалів справи встановлено, що відповідно до листа АТ «Альфа Банк», як правонаступник усіх прав та зобов`язань АТ «Укрсоцбанк» (запит ГУ ДПС у Львівській області від 06.10.2020 №39690/10/13-01-04 07-08) від 08.12.2020 №102424-20.3-252572, фізичній особі – платнику податків ОСОБА_1 списано основну суму кредитної заборгованості за самостійним рішенням банку не пов`язаною з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності в 2019 році в сумі 1 422 779,00 грн., що відображено в "Податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку" (форма 1ДФ) за ознакою доходу ”126” відповідно до абз. „д” пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України, який підлягає включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу та відображенню платником податку в річній декларації про майновий стан і доходи (податковій декларації). 
Головним управлінням ДПС у Львівській області було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку щодо своєчасності сплати до бюджету податків, зборів і платежів платника податків – фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за період з 01.01.2019 по 31.12.2019.
Документальною позаплановою невиїзною перевіркою встановлено: 
- порушення вимог п.п.49.18.4 п.49.18 ст.49, п. „в” п.176.1 ст.176, п.179.1 ст.179, п.177.11 ст.177 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 №2755-ІV із змінами та доповненнями встановлено неподання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2019 рік, що тягне за собою застосування штрафних санкцій в сумі 340,00 грн.;
- порушення вимог абз. „д” пп.164.2.17 п.164.2 ст.164, п.167.1 ст.167 Податкового кодексу України донараховано податок на доходи фізичних осіб за 2019 рік на загальну суму 320 125,27 грн (в тому числі штрафні санкції);
- порушення вимог пп.1.2, пп.1.3, пп.1.5, пп.1.6 п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ Кодексу, пп.168.1.1, пп.168.1.2 п.168.1 ст.168 Закону України від 28.12.2014р. №71 VIII „Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи” в результаті чого донараховано військового збору за 2019 рік на загальну суму 26 677,10 грн (в тому числі штрафні санкції).
Позивач участі у проведенні перевірки не брав, що не є перешкодою для її проведення.
Акт перевірки за змістом пункту 86.8 статті 86 ПК України є підставою для прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу податкового повідомлення-рішення (у випадках, визначених статтею 54 ПК України).
Отже судом не встановлено, а позивачем не доведено факту порушення вимог законодавства про проведення відповідачем документальної позапланової невиїзної перевірки. Відтак, акт перевірки є доказом джерелом інформації стосовно виявлених порушень вимог податкового законодавства.
Стосовно нарахування позивачу оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями грошових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб, військового збору та штрафу за неподання декларації про майновий стан і доходи за 2019 рік, суд зазначає наступне.
Згідно з пунктом 162.1 статті 162 ПК України платниками податку з доходів фізичних осіб є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.
Відповідно до підпунктів 163.1.1, 163.1.2 пункту 163.1 статті 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).
Як встановлено пунктом 164.1 статті 164 ПК України, базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
За правилами підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).
За пп. 14.1.47, 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 ПК України додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).
Дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді: а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України; б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів; в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів; г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України; ґ) доходів страховиків - резидентів від страхування ризиків страхувальників - резидентів за межами України; д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов`язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов`язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем митних органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо); е) спадщини, подарунків, виграшів, призів; є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору; ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю.
Отже, додаткове благо визначається як дохід у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує дохід платника податку. Водночас, у разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.
Крім того, сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує дохід платника податку і включається в його оподатковуваний дохід. Разом з тим проценти, які нараховані банком за умовами договору за користування кредитом, та підвищені проценти, нараховані у разі прострочення платежу, не є доходами, які призводять до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Відповідно, у разі прощення (анулювання) процентів, нарахованих за користування кредитом, та підвищених процентів, нарахованих у разі прострочення платежу, відсутні підстави вважати їх додатковим благом платника податку.
Отже, під додатковим благом розуміється основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, прощені (анульовані) кредитором, що узгоджується з правовою позицією в постанові Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 826/12872/17.
За змістом підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.
Як вбачається з матеріалів справи, вирішуючи питання щодо обов`язку сплатити податок на доходи фізичних осіб внаслідок анулювання (прощення) боргу кредитором, відповідач виходив з податкової інформації (відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПС України), згідно якої ОСОБА_1 списано основну суму кредитної заборгованості за самостійним рішенням банку не пов`язаною з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності в 2019 року в сумі 1 422 779,00 грн з ознакою « 126» додаткове благо.
Підпунктом «б» пункту 176.2 статі 176 ПК України визначено, що особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду.
Довідник ознак доходів фізичних осіб (додаток до Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 №4 за ознакою доходу « 126» передбачає відображення доходу, отриманого платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 розділу IV Кодексу) (підпункт 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 розділу IV Кодексу).
Поряд із цим, за змістом підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, прощені (анульовані) кредитором.
Законом України від 09.04.2015 №321-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань» (далі Закон №321-VIII, набрав чинності 07.05.2015) підпункт 165.1.55 пункту 165.1 статті 165 ПК України доповнено абзацом другим, за змістом якого сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності не підлягають включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.
Наведені вище норми вказують на те, що основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощена (анульована) кредитором за його самостійним рішенням, є доходом такого платника. Визначальною ознакою доходу платника податку як об`єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є приріст показників фінансового та/або майнового стану платника податку. При прощенні (анулюванні) заборгованості особа одержує економічну вигоду у вигляді збереження активів у силу припинення належного кредитору права вимоги та кореспондуючого цій вимозі обов`язку боржника витрачати кошти на погашення заборгованості за кредитом. Тому боржник (платник податків), який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) суми основного боргу за кредитом та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов`язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідних сум податку.
Як вбачається з матеріалів справи, в тому числі з дослідженого судом листа АТ «Альфа-Банк» від 08.12.2020 №102424-20.3-252572, заборгованість позивача по сплаті основної суми боргу в розмірі 1 422 779,00 грн було прощена (анульовано), за наслідком чого позивач отримав дохід як додаткове благо в сумі 1 422 779,00 грн.
Перевіркою встановлено, що АТ «Альфа-Банк» відображено вищевказаний дохід у звітності формою 1-ДФ за 2019 рік з ознакою доходу 126. Таким чином АТ «Альфа-Банк» виконано вимоги п.п «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України в повному обсязі.
За таких обставин суд приходить до висновку, що вказана сума у відповідності до пп. «д» пп.164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України є додатковим благом платника податку (позивача) та підлягає включенню до його загального місячного (річного) оподатковуваного доходу за 2019 рік.
Відтак, як встановлено судом, позивачу здійснено анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту), у зв`язку з чим сума такого анульованого боргу вважається додатковим благом і включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу з урахуванням норм підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Кодексу та оподатковується податком на доходи фізичних осіб та військовим збором.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивач, як платник податку, зобов`язаний подати контролюючому органу податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2019 рік, в якій відобразити дохід у вигляді додаткового блага, отриманого від АТ «Альфа-Банк» внаслідок анулювання (прощення) останнім заборгованості.
Статтею 167 ПК України визначено ставки податку з доходів фізичних осіб. Так згідно з пунктом 167.1 вказаної статті ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.6 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами,
В постанові від 14 січня 2021 року у справі № 819/1181/17 Верховний Суд акцентував увагу на тому, що чинне на час виникнення спірних правовідносин законодавство обов`язок платника податків (боржника) щодо сплати податку з суми прощеного (анульованого) основної суми боргу за кредитом та щодо їх відображення у річній податковій декларації на підставі абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України пов`язує із настанням такої умови як повідомлення кредитором платника податку-боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення про анулювання боргу.
У постанові Верховного Суду від 28 грудня 2018 року у справі №804/1678/15 сформовано висновок про те, що конструкція абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) передбачає спосіб повідомлення платника податку про анулювання боргу шляхом надіслання відповідної інформації рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Також, відповідно до висновків Верховного Суду, наведених, зокрема, але не виключно, у постановах від 14 травня 2024 року (справа №826/3175/17), від 15 серпня 2024 року (справа № 260/1012/19), оподатковуваним доходом позивача є лише основна заборгованість за кредитом, прощена (анульована) банком. Прощені (анульовані) банком проценти за користування кредитом, комісії та/або штрафні санкції (пеня) не є доходом платника податків, а тому база оподаткування повинна визначатись лише з суми, прощеної (анульованої) банком, яку позивач фактично отримав за банківським кредитом, без врахування таких платежів.
Як встановив суд, банк надсилав позивачу довідку про отриманий дохід у вигляді прощеного боргу на вказану в договорі адресу, а невручення позивачу довідки, відбулося з незалежних від банку причин.
Водночас, позивач вказує на те, що Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо реструктуризації зобов`язань за кредитами в іноземній валюті та адаптації процедур неплатоспроможності фізичних осіб» від 13.04.2021 №1383-IX, для визнання поняття «безнадійна заборгованість» встановлено нову ознаку, а саме: заборгованість фізичної особи, яка залишилася непогашеною перед іпотекодержателем після здійснення згідно із ст. 36 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, якщо законом або договором передбачено, що після завершення такого позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником - фізичною особою основного зобов`язання є недійсними (абз.«и» пп.14.1.11 п.14.1 ст.14 ПК України). Отже, у випадку погашення зобов`язання за іпотечним кредитом в іноземній валюті за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом набуття кредитором права власності на такий предмет іпотеки, у платника податків не виникає оподатковуваний дохід як додаткове благо у вигляді анулювання (прощення) боргу. Враховуючи зазначене, у позивача відсутнє додаткове благо передбачене п.п.164.2.17 (д) п. 164.2 ст.164 Податкового кодексу України, у вигляді прощення боргу, а нарахування на зазначену суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування та військового збору є необґрунтованим оскільки позивач не отримував у 2019 році дохід від АТ "Альфа-Банк" і у останнього не виникло обов`язку подавати податкову декларацію за наслідками звітного податкового року.
Суд вказує на те, що позивач дійшов помилкових висновків у зв`язку з тим, що віднесення суми боргу до безнадійної заборгованості не звільняє позивача від сплати податків і зборів.
Вказане поняття віднесене до сфери обліку заборгованості фінансових установ та не має правових наслідків для позивача, як платника податку на доходи та військового збору у зв`язку з отриманням додаткового блага.
У зв`язку з тим, що після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання основного зобов`язання боржником - фізичною особою є недійсними, банком і було списано основну суму кредитної заборгованості в сумі 1422779,00 грн.
Проте недійсність вимог вказує на анулювання боргу, що і є підставою для сплати податків і зборів, відтак суд відхиляє вказані твердження позивача.
Суд повторно наголошує на тому, що анулювання (прощення) основної суми боргу за Кредитним договором у розмірі відбулось в межах строку позовної давності.
Жодних інших підстав для визнання протиправними і скасування оскаржених податкових повідомлень-рішень позивач не наводить.
На підставі вищезазначеного, суд дійшов висновку, що правомірність податкового повідомлення-рішення №7349/13-01-24-08 від 27.02.2024 на суму 320 125,27 грн.
Надаючи оцінку правомірності прийняття відповідачем податкових повідомлень-рішень №7352/13- 01-24-08 від 27.02.2024, яким застосовано штрафні фінансові санкції в сумі 340 грн; №7350/13-01-24-08 від 27.02.2024 на суму 26 677,10 грн, суд виходить із того, що Законом України від 28.12.2014 №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», який набрав чинності 01 січня 2015 року, внесено зміни до пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, відповідно до яких тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.
Відповідно до підпунктів 1.1-1.6 пункту 1-6 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.
Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.
Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.
Отже, необхідною умовою для нарахування та утримання військового збору, так само як і податку на доходи фізичних осіб, у даному випадку є наявність факту отримання позивачем доходу у вигляді додаткового блага. За таких обставин правомірним є визначення позивачу грошового зобов`язання зі сплати військового збору, обрахованого з суми прощеного (анульованого) кредитором основного боргу (кредиту).
Аналогічна правова позиція щодо застосування до спірних правовідносин відповідних норм права у взаємозв`язку із обставинами справи, що подібні до цієї справи, висловлена Верховним Судом у постанові від 23.05.2018 у справі №260/769/19.
З огляду на зазначене дохід платника податку фізичної особи-резидента, отриманий у вигляді додаткового блага, включається до загального річного (місячного) оподаткованого доходу такого платника та підлягає оподаткуванню військовим збором за ставкою 1,5%, тому сума військового збору нарахована позивачу контролюючим органом також правомірно.
Підпунктом «в» пункту 176.1 статті 176 ПК України встановлено обов`язок платників податку подавати податкову декларацію за встановленою формою у визначені строки у випадках, коли згідно з нормами цього розділу таке подання є обов`язковим.
Податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків (пункт 49.1 статті 49 ПК України).
Згідно підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 ПК України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.
Відповідно до пунктів 179.1, 179.7 статті 179 ПК України платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу. Фізична особа зобов`язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену в поданій нею податковій декларації.
Неподання (крім випадків, якщо податкова декларація не подається відповідно до пункту 49.2 статті 49 цього Кодексу) або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, платежі, контроль за сплатою яких покладено на контролюючі органи, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов`язок подання якої до контролюючих органів передбачено цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 340 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання (пункт 120.1 статті 120 ПК України).
Враховуючи, що позивач у встановлений строк не подав декларацію, притягнення його до відповідальності за це порушення є правомірним.
Відтак, з огляду на вищевстановлені обставини, суд дійшов висновку про правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.
При цьому, обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачем не заперечується його обов`язок декларування суми боргу, прощеної (анульованої) банком, яку позивач фактично отримав за кредитним договором, однак, він вважає не було прощення (анулювання) банком основної суми боргу, що спростовується наявними в справі документами.
Таким чином, спірні рішення відповідача є такими, що прийняті у межах повноважень, відповідно до закону та відповідають критеріям, встановленим частиною другою статті 2 КАС України, тому підстави для їх скасування відсутні.
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають до задоволення.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 139, 241-246, 255, 262 КАС України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову відмовити повністю.
Судові витрати стягненню не підлягають.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду..
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя	Карп`як Оксана Орестівна