ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
 
КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
 
вул. Івана Ступака, 25, м. Фастів, Київська область, 08500, тел. (04565) 6-17-89, 
e-mail: inbox@fs.ko.court.gov.ua, web: https://fs.ko.court.gov.ua, код ЄДРПОУ 26539699

2/381/1540/26
381/1346/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 травня 2026 року м. Фастів
Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючої судді Анапріюк С.П.,
з участю секретаря Куліковських А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,
установив:
У березні 2026 року ОСОБА_1 звернулася до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми пені за прострочення сплати аліментів, за період з 01.01.2025 по 30.06.2025 у розмірі 53620,52 грн.
Вимоги позову обґрунтовані тим, що Фастівський міськрайонний суд Київської області рішенням від 08.04.2014 року у справі № 2/381/420/14 (381/1118/14-ц) за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа ВДВС Фастівського МРУЮ, про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, позов задоволено, припинено стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 та стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 04.03.2014 року до досягнення дитиною повноліття. Також суд допустив рішення до негайного виконання у частині стягнення аліментів за один місяць.
Апеляційний суд Київської області ухвалою від 17.07.2014 року (провадження № 22- ц/780/3367/14) залишив без змін рішення суду першої інстанції. 
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 28.10.2014 року у справі № 6-33108ск14 визнав неподаною касаційну скаргу ОСОБА_2 та повернув її заявнику.
29.07.2014 року ВДВС Фастівського МРУЮ відкрив виконавче провадження № 44196381 щодо примусового виконання рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08.04.2014 року.
Позивач зазначає, що відповідно до довідки-розрахунку Фастівського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області, станом на 27.02.2026 року заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів становить 53 620,52 грн.
У поданому до суду позові позивач посилається на положення ст. 196 СК України, відповідно до яких у разі виникнення заборгованості зі сплати аліментів одержувач має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, але не більше 100 % суми заборгованості.
Також позивач зазначає, що питання стягнення з відповідача пені за прострочення зі сплати аліментів неодноразово було предметом розгляду судових справ, за наслідками розгляду яких ухвалювались судові рішення про стягнення пені з ОСОБА_2 за різні періоди прострочення сплати аліментів, зокрема рішеннями та постановами Апеляційного суду Київської області, Київського апеляційного суду та Фастівського міськрайонного суду Київської області у справах № 381/421/15-ц, № 381/4153/15-ц, № 381/1201/16-ц, № 381/88/17, № 381/1098/18, № 381/4642/17, № 381/2941/20, № 381/5516/23, № 381/2278/24, № 381/5562/24, № 381/2259/25 та № 381/5036/25.
Позивач вказує, що хоча ОСОБА_2 і був звільнений від сплати аліментів з 21.06.2017 року, заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 53 620,52 грн, що виникла до вказаної дати, залишилась непогашеною.
Позивач зазначає, що пені за період з 01.01.2025 року по 30.06.2025 року, що становить 1% розміру заборгованості, становить 97 053,14 грн. З урахуванням приписів ч. 2 ст. 196 СК України, якою передбачено, що сума пені не може перевищувати 100% суми заборгованості, позивач зменшила розмір заявленої до стягнення пені до 53 620,52 грн.
Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з цим позовом.
Фастівський міськрайонний суд Київської області ухвалою від 18 березня 2026 року відкрив провадження у справі та призначив її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
Учасникам справи надіслано копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, якою відповідачу надано встановлений законом строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, надано строк для подання відзиву на позовну заяву.
Копія ухвали про відкриття провадження у справі направлена відповідачу за адресою його реєстрації та отримана ним, про що свідчать відомості рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.
Відповідач не скористався правом подання відзиву на позовну заяву.
14.04.2026 року відповідач ОСОБА_2 подав клопотання про розгляд справи у порядку загального позовного провадження.
14.04.2026 року ОСОБА_4 подала до суду заяву про залучення її третьою особою на стороні відповідача.
15.04.2026 року представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Вітер С.В. через систему «Електронний суд» подав до суду письмові заперечення на клопотання ОСОБА_4 про залучення її третьою особою та на клопотання ОСОБА_2 про розгляд справи за правилами загального позовного провадження
Фастівський міськрайонного суду Київської області ухвалами від 20.04.2026 відмовив у задоволенні відповідача ОСОБА_2 про розгляд цієї справи за правилами загального позовного провадження; відмовив у задоволенні клопотання про залучення ОСОБА_4 до участі у справі як третю особу на стороні відповідача.
07.05.2026 року ОСОБА_2 подав до суду заяву про відвід судді Фастівського міськрайонного суду Київської області Анапріюк С.П. від розгляду цієї справи.
Фастівський міськрайонного суду Київської області ухвалою від 08.05.2026 року визнав заявлений ОСОБА_2 відвід судді Анапріюк С.П. необґрунтованим, заява про відвід судді передана до канцелярії суду для визначення у порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України, судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу, для її розгляду.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.05.2026 заява ОСОБА_2 про відвід судді Фастівського міськрайонного суду Київської області Анапріюк С.П. передана на розгляд судді Соловей Г.В.
Фастівський міськрайонний суд Київської області ухвалою від 12 травня 2026 року відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_2 про відвід судді Фастівського міськрайонного суду Київської області Анапріюк С.П.
Оскільки суд призначив справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, тому для її розгляду судове засідання не проводиться.
Дослідивши наявні у справі докази та з`ясувавши обставини справи, суд встановив таке.
Суд із Єдиного реєстру судових рішень встановив, що рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2014 року у справі № 381/1118/14-ц із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуті аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 у розмірі частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 04 березня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття. 
Апеляційний суд Київської області ухвалою від 17 липня 2014 року залишив без змін вказане рішення суду першої інстанції.
24 січня 2019 року Фастівський міськрайонний суд Київської області ухвалив рішення у справі № 381/4642/17 (провадження № 2/381/16/19), яким звільнив ОСОБА_2 з 21 червня 2017 року від сплати аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 у розмірі частини з усіх видів заробітку, щомісячно до виповнення дитиною повноліття, стягнутих за рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08.04.2014 року. Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі частини з усіх видів її заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, щомісячно починаючи з 14.12.2017 року. 
Київський апеляційний суд постановою від 18 лютого 2020 року у справі №381/4642/17 скасував рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 січня 2019 року у частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів та ухвалив у цій частині нове судове рішення про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пені за прострочення сплати аліментів за період із 01 березня 2018 року по 31 жовтня 2018 року у сумі 4 604,81 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишене без змін. 
Київський апеляційний суд постановою від 12 вересня 2023 року у справі № 381/2941/20 залишив без змін рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 07.07.2021 року про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пені за прострочення сплати аліментів за період з 01.11.2018 року по 01.10.2020 року у розмірі 53 620,52 грн.
Київський апеляційний суд постановою від 28 листопада 2024 року у справі № 381/5516/23 скасував рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27 березня 2024 року та стягнув із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів за період з 01.10.2020 року по 31.12.2022 року у розмірі 53 620,52 грн.
Згідно з повідомленням Фастівського відділу ДВС у Фастівському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) № 19665-8 від 27.02.2026, наданим представнику позивача на адвокатський запит № 19022026/1 від 19.02.2026, на виконанні до у відділі перебуває зведене виконавче провадження АСВП якого входять 15 виконавчих проваджень, зокрема і виконавче провадження ВП 44196381, що відкрите на підставі виконавчого листа 2/381/420/14 від 08.04.2014 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ( ОСОБА_5 аліментів на утримання доньки ОСОБА_6 у розмірі частини усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 14 березня 2014 року до досягнення дитиною повноліття. Залишок боргу нестягнутих аліментів становить 53620,52 грн. Станом на 25.02.2026 року по зведеному виконавчому провадженню будь-які кошти щодо погашення заборгованості від боржника ОСОБА_2 на депозитний рахунок відділу не надходили, заборгованість не погашена та становить 381969,47 грн. Заява від стягувача ОСОБА_1 про сплату боргу відсутня.
Згідно з наданим позивачем розрахунком пені за прострочення сплати аліментів ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за період з 01.01.2026 по 30.06.2026, розмір пені становить 97053,14 грн.
Нормативно-правове обґрунтування.
Згідно зі статтею 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно зі статтею 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до частини першої статті 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Статтею 71 Закону України від 02 червня 2016 року «Про виконавче провадження» визначено порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду.
Згідно із частиною третьою статті 71 цього Закону, визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.
Відповідно до частини восьмої цієї статті вказаного Закону, спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.
Висновки суду. 
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому та кожному доказу окремо, суд дійшов до таких висновків.
Вирішуючи спір у цій справі, суду належить встановити чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
З матеріалів справи суд встановив, що підставою для звернення позивача до суду з цим позову слугує обставина наявності заборгованості зі сплати аліментів, що присуджені рішенням суду на її користь на утримання дитини, яку відповідач тривалий час не сплачує, у зв`язку із чим виникла заборгованість.
Також суд бере до уваги, що у поданій до суду процесуальній заяві відповідач заперечує проти заявленого позову, вказуючи на безпідставність його вимог, також вказує на те, що у цій справі підлягає встановленню наявність заборгованості та наявність його винних дій. Зазначає про необхідність перевірки права ОСОБА_1 на звернення до суду, оскільки, за його твердженням, вона зловживає правом та подає до суду недостовірну інформацію, діючи на шкоду інтересам дитини та переслідує власні мотиви, не маючи права здійснювати дії в інтересах дитини, яка досягла повноліття.
З огляду на вказане суд враховує таке.
Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. 
Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).
У справі, що розглядається, суд встановив, що рішенням суду, яке набрало законної сили, із відповідача на користь позивачки стягнуті аліменти на утримання дитини.
Відповідно до пункту 9 частини першої статті 129 Конституції України, однією із основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.
Згідно із статтею 129 Основного Закону, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Вказані правові норми знайшли своє відображення і у Цивільному процесуальному кодексі України (далі – ЦПК України).
Відповідно до пункту 7 частини третьої статті 2 ЦПК України, основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, крім інших, обов`язковість судового рішення.
Згідно із частинами першою та другою статті 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, – і за її межами.
Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Згідно із частиною четвертою статті 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до висновку Європейського суд з прав людини у рішенні від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/ 99 «Совтрансавто – Холдинг» проти України», а також у рішенні від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» вказав про те, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлене під сумнів.
У цій справі суд встановив, що у спірних правовідносинах у межах виконавчого провадження з виконання рішення суду про стягнення аліментів на утримання дитини, присуджених на користь ОСОБА_1 , сукупний розмір заборгованості ОСОБА_2 станом на день звернення позивача з цим позовом до суду становить 53620,52 грн. 
Згідно з наданим позивачем розрахунком пені за прострочення сплати аліментів ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за період з 01.01.2026 по 30.06.2026, розмір пені становить 97053,14 грн.
Суд перевірив вказаний розрахунок на предмет достовірності зазначених у ньому відомостей.
Згідно із частиною першою статті 196 СК України, у разі виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.
Неустойка (пеня) ? це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. 
Її завдання ? сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. 
Проте таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. 
Це – додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, вказана правова норма встановлює, що пеня нараховується за кожен день прострочення.
Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.
Оскільки зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд з`ясовує розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установлює строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого обчислює розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.
Розмір пені за місячним платежем розраховується за формулою: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, в якому мали бути сплачені, але не сплачувалися до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.
Строк прострочення починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.
Аналогічні правові висновки висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц та від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц.
Також Верховний Суд у постанові від 16 березня 2020 року у справі № 316/639/18 та Об`єднана Палата КЦС у складі Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 зазначили про те, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. У Сімейному кодексі України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається.
У справі, що розглядається, суд встановив, що відповідно до відомостей наданого позивачем розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у межах виконавчого провадження ВП 44196381, сукупний розмір заборгованості ОСОБА_2 зі сплати аліментів на користь ОСОБА_1 становить 53620,52 грн.
Відповідач не скористався правом подання відзиву на позовну заяву, заперечуючи вимоги позову у поданій до суду заяві з процесуальних питань, не спростував доводи позивачки з наданням доказів на підтвердження власних доводів.
Крім цього, відповідач як боржник у спірних правовідносинах не довів відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів.
З огляду на вказане, оскільки презумпція вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати не спростована, це є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. 
Керуючись приписами частини першої статті 192 СК України, суд висновує, що оскільки заборгованість виникла з вини відповідача, який зобов`язаний сплачувати аліменти за рішенням суду, позивач як одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц висловила висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
На позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги. 
На відповідача покладено обов`язок спростувати заявлені у позові вимоги у разі незгоди із ними.
Отже, цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. 
Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.
У цій справі суд встановив, що надані позивачем до позовної заяви докази достеменно свідчать про наявність у відповідача заборгованості зі сплати аліментів. 
Докази, що спростовують позовні вимоги та розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також докази відсутності його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів у спірних правовідносинах відповідач суду не надав.
Отже, відповідач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.
З огляду на встановлені судом обставини справи та приписи чинного законодавства, враховуючи, що матеріали справи містять належні докази того, що відповідач, у зв`язку з невиконанням рішення суду про стягнення аліментів, має заборгованість зі сплати аліментів на користь позивача, яка виникла з його вини, суд приходить до висновку про те, що у спірних правовідносинах позивач має право на стягнення пені у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Отже, позов є обґрунтованим, а тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову повністю.
Розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1 , п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
Згідно із п. 1 ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові – на позивача; у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У справах про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів позивачі звільнені від сплати судового збору.
Враховуючи результат вирішення цієї справи, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1331,20 грн.
Керуючись статтями 259, 263-265 ЦПК України, суд
вирішив:
Задовольнити повністю позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01.01.2026 року по 30.06.2026 року у розмірі 53 620 (п`ятдесят три тисячі шістсот двадцять) гривень 52 копійки.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) гривня 20 копійок.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Реквізити учасників справи: 
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП – НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .
Повне судове рішення складене 18.05.2026.

Суддя Сніжана АНАПРІЮК