ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"14" травня 2026 р. Справа№ 927/590/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Сибіги О.М.
суддів: Тищенко О.В. 
Гончарова С.А. 

секретар судового засідання: Михайленко С.О.
за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 14.05.2026
Розглянувши матеріали апеляційної скарги Чернігівської обласної прокуратури
на рішення Господарського суду Чернігівської області від 18.11.2025
повний текст рішення складено 05.12.2025
у справі № 927/590/25 (суддя Демидова М.О.)
за позовом Чернігівської обласної прокуратури в інтересах держави в особі:
1. Міністерства освіти і науки України
2. Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області
до Фермерського господарства "Флеш" 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивачів: Державний навчальний заклад "Ніжинський професійний аграрний ліцей Чернігівської області"
про стягнення 10 914 890,00 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог
Чернігівська обласна прокуратура (прокурор), виступаючи в інтересах держави, в особі Міністерства освіти і науки України (позивач-1) та Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області (позивач-2) звернулась до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Фермерського господарства "Флеш" пор стягнення в дохід держави коштів у сумі 10 914 890,00 грн.
Позовні вимоги мотивовано тим, що Фермерське господарство "Флеш" достовірно володіючи інформацією про незаконність передачі йому у користування земельних ділянок із земель державної власності, з метою одержання товарної продукції, ведення сільськогосподарської діяльності, шляхом укладення договору підряду № 2 від 21.04.2022, набуло без достатньої правової підстави у користування земельні ділянки Державного навчального закладу "Ніжинський професійний аграрний ліцей Чернігівської області" загальною площею 175 га та використовувало їх для отримання прибутку, шляхом вирощування та подальшої реалізації сільськогосподарських культур, а саме, кукурудзи.
Таким чином, враховуючи дані про сільськогосподарську культуру - кукурудзу, що вирощувалася Фермерським господарством "Флеш" на земельних ділянках загальною площею 175 га (з к.н. 7423385900:11:001:0102, 7423380400:11:001:0103), набутих у користування без достатньої правової підстави, інформацію про середню врожайність цієї культури (кукурудзи) на території Ніжинського району Чернігівській області у 2023 році, середню ціну на неї по державі у 2024 році та площу, на якій було засіяно кукурудзу, можна дійти висновку, що відповідач безпідставно міг одержати дохід від реалізації врожаю кукурудзи 2023 року, вирощеного на цих землях у розмірі 10 914 890,00 грн (вид: с/г культури - кукурудза; площа - 175 га; кількість зібраної кукурудзи з 1 га в тоннах 9,64 т; ціна 1 тонни у 2024 року - 6 470,00 грн). Наведений розрахунок є отриманим доходом або доходом, який могло одержати Фермерське господарство "Флеш" від безпідставно набутого майна - земельних ділянок Державного навчального закладу "Ніжинський професійний аграрний ліцей Чернігівської області" за недійсним договором підряду на виконання механізованих сільськогосподарських робіт № 2 від 21.04.2022, з урахуванням додаткової угоди № 1 від 03.04.2023, які відповідач зберіг у себе без достатньої правової, що підлягає стягненню з Фермерського господарства "Флеш" у дохід держави на підставі статтей 1212, 1214 Цивільного кодексу України.
Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 18.06.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 927/590/25, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів - Державний навчальний заклад "Ніжинський професійний аграрний ліцей Чернігівської області"
29.07.2025 Господарським судом Чернігівської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття
Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 18.11.2025 у справі № 927/590/25 у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції в частині представництва прокурором інтересів держави в особі позивачів мотивовано тим, що оскільки засновником Державного навчального закладу "Ніжинський професійний аграрний ліцей Чернігівської області" є Міністерство освіти і науки України, саме до компетенції вказаного Міністерства віднесено повноваження щодо захисту порушених інтересів держави у разі незаконного вибуття з державної форми власності земельних ділянок закладів освіти. Тому Міністерство освіти і науки України є органом, уповноваженим у спірних правовідносинах на захист інтересів держави.
Також судом першої інстанції зазначено, що Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, на території Чернігівської області. Отже, повноваження щодо розпорядження спірними земельними ділянками належать до компетенції Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, і зазначене управління є компетентним органом у спірних правовідносинах, який має право вимагати стягнення спірних коштів.
Як наслідок суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для звернення прокурора з цим позовом до суду в особі позивачів.
Висновки суду першої інстанції щодо прийнятого рішення по суті (відмови у позові) мотивовано тим, що: 1) надані прокурором докази на підтвердження розрахунку вартості отриманого врожаю кукурудзи 2023 року, вирощеного на земельних ділянках закладу освіти, не підтверджують розрахунок суми збитків; 2) прокурором не наведено, якою нормою права визначений обраний ним спосіб захисту про стягнення з Фермерського господарства "Флеш" грошових коштів саме в дохід держави, оскільки приписи статті 1212, 1214 Цивільного кодексу України не передбачають такого правового наслідку; 3) виходячи з приписів пункту 7.1 статуту Державного навчального закладу "Ніжинський професійний аграрний ліцей Чернігівської області" щодо заборони розподілу прибутків між його засновниками та працівниками, прокурором належно не обґрунтовано, чому ним заявлено до стягнення суму вартості отриманого врожаю кукурудзи 2023 року саме в дохід держави, а не Державного навчального закладу "Ніжинський професійний аграрний ліцей Чернігівської області".

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погоджуючись з рішенням Господарського суду Чернігівської області від 18.11.2025 у справі № 927/590/25, 29.12.2025 Чернігівська обласна прокуратура звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Чернігівської області від 18.11.2025 по справі № 927/590/25 скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а також за невідповідності викладених у рішенні суду висновків встановленим обставинам справи, що є підставою для його скасування. 
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що: 1) судом першої інстанції не враховано недобросовісну поведінку відповідача, який достовірно володіючи інформацією про незаконність передачі йому земельних ділянок від навчального закладу за удаваним правочином (договором підряду), використовував земельні ділянки для вирощування сільськогосподарської продукції - кукурудзи, її реалізації та отримання доходів; 2) суд першої інстанції безпідставно послався на пункт 7 статуту третьої особи, оскільки предметом даної справи є стягнення доходу, який отримав або який міг отримати відповідач, а не третя особа; 3) судом першої інстанції не обгрунтовано відхилено надані прокурором докази на підтвердження обсягів врожаю, який міг зібрати відповідач у 2023 році та доходу, який він міг отримати; 4) судом першої інстанції безпідставно та помилково відмовлено у задоволенні клопотання прокурора від 29.07.2025 про поновлення строку для подання додаткових доказів та долучення до матеріалів справи як доказу копії висновку експерта за результатами проведення судової економічної експертизи від 02.07.2025 № 58/25-24 та здійснено розгляд справи без його врахування, що вплинуло на всебічність та об`єктивність розгляду справи, призвело до передчасних висновків про недоведеність прокурором розміру доходів, які міг отримати відповідач, та відповідно суми коштів до стягнення, а також неправильного вирішення справи та відмови у задоволенні позову; 5) є помилковими висновки суду першої інстанції щодо не підтвердження прокурором суми доходу, який міг отримати відповідач, оскільки надані прокурором на підтвердження обставин щодо кількості та вартості зібраного відповідачем врожаю є більш вірогідними, ніж твердження та докази, надані відповідачем на їх спростування, і прокурором доведено належними та достовірними доказами розмір доходу, який міг бути одержаний відповідачем від неправомірного використання земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.12.2025 матеріали апеляційної скарги Чернігівської обласної прокуратури у справі № 927/590/25 передано на розгляд головуючому судді Сибізі О.М.
Протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів від 30.12.2025 для вирішення питань щодо руху апеляційної скарги Чернігівської обласної прокуратури у справі № 927/590/25 визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Сибіга О.М., судді: Отрюх Б.В., Алданова С.О.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.01.2026, в зв`язку з перебуванням судді Отрюха Б.В. та судді Алданової С.О. у відпустці, для вирішення питання руху апеляційної скарги Чернігівської обласної прокуратури у справі № 927/590/25 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя: Сибіга О.М., судді: Владимиренко С.В., Ходаківська І.П.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.01.2026 витребувано з Господарського суду Чернігівської області матеріали справи № 927/590/25.
26.01.2026 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали господарської справи № 927/590/25.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.01.2026 апеляційну скаргу Чернігівської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Чернігівської області від 18.11.2025 у справі № 927/590/25 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги.
09.02.2026 до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.02.2026, у зв`язку з перебуванням судді Ходаківської І.П. та судді Владимиренко С.В. у відпустці, для вирішення питань щодо руху апеляційної скарги в межах справи № 927/590/25 визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Сибіга О.М., судді: Тищенко О.В., Гончаров С.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.02.2026 відкрито апеляційне провадження у справі № 927/590/25 за апеляційною скаргою Чернігівської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Чернігівської області від 18.11.2025 та призначено розгляд справи на 09.04.2026.
24.02.2026 до Північного апеляційного господарського суду від Фермерського господарства "Флеш" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому проти доводів апеляційної скарги заперечує та наводить власні на їх спростування, просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити у повному обсязі. Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу зводяться до того, що прокурор не доведено заподіяння державі збитків у заявленому розмірі.
03.03.2026 до Північного апеляційного господарського суду від Чернігівської обласної прокуратури надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якій прокурор наводить доводи щодо спростування аргументів відповідача, викладених у відзиві.
09.03.2026 до Північного апеляційного господарського суду від Міністерства освіти і науки України надійшли пояснення, в яких позивач-1 зазначає доводи на підтримку апеляційної скарги та просить апеляційну скаргу задовольнити у повному обсязі.
11.03.2026 до Північного апеляційного господарського суду від Фермерського господарства "Флеш" надійшли заперечення на відповідь прокурора на відзив та на пояснення Міністерства освіти і науки України, у яких відповідач наводить власні доводи на спростування аргументів прокурора та позивача-1.
09.04.2026 судове засідання у справі 927/590/25 не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Тищенко О.В. та судді Гончарова С.А. у відпустці.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.04.2026 розгляд справи призначено на 14.05.2026.
08.05.2026 до Північного апеляційного господарського суду від Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області надійшла заява про розгляд справи без участі представника.
Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу Чернігівської обласної прокуратури слід задовольнити, а рішення Господарського суду Чернігівської області від 18.11.2025 у справі № 927/590/25 скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Як вірно було встановлено Господарським судом Чернігівської області та перевірено судом апеляційної інстанції, на підставі розпорядження Ніжинської районної державної адміністрації від 10.02.2012 № 73 Державному навчальному закладу "Ніжинський професійний аграрний ліцей Чернігівської області" надано у постійне користування:
- 153,000 га земель (кадастровий номер 7423380400:11:001:0103) на території Безуглівської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області для дослідних і навчальних цілей, що підтверджується Державним актом на право постійного користування землею серії ЯЯ № 377327 від 14.09.2012 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 412912857;
- 40,2000 га земель (кадастровий номер 7423385900:11:001:0102) на території Кунашівської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області для дослідних і навчальних цілей, що підтверджується Державним актом на право постійного користування землею серії ЯЯ № 377326 від 14.09.2012 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 412913079.
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, земельні ділянки сільськогосподарського призначення: площею 40,2000 га (кадастровий номер 7423385900:11:001:0102) та 153,000 га (кадастровий номер 7423380400:11:001:0103), перебувають у державній власності, цільове призначення земельних ділянок - "для дослідних і навчальних цілей".
Відповідно до пункту 1.1 статуту Державного навчального закладу "Ніжинський професійний аграрний ліцей Чернігівської області", затвердженого наказом Міністерства освіти та науки України № 1238 від 13.11.2018 (надалі - статут), професійний ліцей є підпорядкованим Міністерству освіти і науки України державним закладом другого (базового) рівня професійної (професійно-технічної) освіти, що забезпечує реалізацію права громадян на здобуття робітничих кваліфікацій та профільної середньої освіти.
Головним завданням професійного ліцею є забезпечення права громадян України на професійну (професійно-технічну) освіту з метою задоволення потреб економіки країни у кваліфікованих і конкурентоспроможних на ринку праці робітниках (пункт 1.4 статуту).
Відповідно до пункту 1.6 статуту професійний ліцей має землю у постійному користуванні, здійснює господарську діяльність з виробництва продукції, що пов`язана з біологічними процесами її вирощування, призначеної для споживання в сирому і переробленому вигляді (сільськогосподарське виробництво) та її реалізацією.
Згідно з пунктом 7.9 статуту майно професійного ліцею, у тому числі навчально-виробничі, побутові, культурно-освітні, оздоровчі, спортивні будівлі та споруди, гуртожиток, комунікації, обладнання, засоби навчання, транспортні засоби та інші об`єкти є об`єктами державної власності, що закріплюються за професійним ліцеєм на праві оперативного управління. Функції управління майном, яке закріплюється за професійним ліцеєм, здійснює Міністерство освіти і науки України. Майно та земельні ділянки, що закріплюються за професійним ліцеєм, не можуть бути предметом застави, а також не підлягають перепрофілюванню, використанню не за цільовим призначенням, вилученню або передачі у власність, оренду юридичним і фізичним особам без згоди Міністерства освіти і науки України, крім передбачених законодавством випадків.
Професійний ліцей несе відповідальність перед Міністерством освіти і науки України за збереження та використання за призначенням закріпленого за ним майна (пункт 7.11 статуту).
21.04.2022 між Державним навчальним закладом "Ніжинський професійний аграрний ліцей Чернігівської області" (надалі - замовник) та Фермерським господарством "Флеш" (надалі - підрядник) було укладено договір підряду на виконання механізованих сільськогосподарських робіт № 2 (надалі - договір підряду), відповідно до пункту 1.1 якого замовник доручає, а підрядник зобов`язується на свій ризик виконати відповідно до умов цього договору механізовані сільськогосподарські роботи на основі впровадження прогресивних технологій з використанням високопродуктивної вітчизняної та іноземної техніки, які включають в себе підготовку площ та посів сільськогосподарських культур (далі - роботи), на сільськогосподарських полях/угіддях (перебувають у користуванні замовника на праві постійного користування).
Пунктами 2.1, 2.2 договору підряду передбачено, що підрядник виконує механізовані сільськогосподарські роботи на належних замовнику сільськогосподарських полях/угіддях, а саме: земельній ділянці загальною площею 153,00 га, кадастровий номер 7423380400:11:001:0103, яка знаходиться на території Безуглівської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області за межами населеного пункту, та земельній ділянці загальною площею 40,2 га, кадастровий номер 7423385900:11:001:0102, яка знаходиться на території Кунашівської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області за межами населеного пункту, відповідно до наданого замовником викопіювання полів та реєстру полів, що є невід`ємною частиною договору підряду.
Згідно з пунктами 3.1.3-3.1.5 договору підряду замовник зобов`язується: протягом 10 календарних днів з моменту підписання цього договору за актом приймання-передачі передати підряднику площі для виконання робіт, виконання яких є предметом цього договору, при цьому сторони погодили, що акти приймання-передачі земельних ділянок складаються на кожну земельну ділянку (поле), є невід`ємними частинами цього договору і підтвердженням замовника про допуск підрядника до виконання робіт; забезпечити безперешкодний доступ техніки та працівників підрядника до площ, на яких мають виконуватися роботи за договором; прийняти від підрядника виконані за договором роботи. 
Відповідно до пунктів 3.2.2, 4.1 договору підряду підрядник зобов`язаний забезпечити за рахунок власних сил, коштів та матеріалів виконання сільськогосподарських робіт, що є предметом договору. Сільськогосподарські роботи виконуються технікою підрядника із застосуванням необхідних матеріалів (насіннєвих, добрива тощо), що є власністю підрядника.
Згідно з пунктом 4.2 договору підряду сторони домовились, що до моменту приймання-передачі виконаних робіт підрядник залишається власником продукції в порядку статті 189 Цивільного кодексу України.
Вартість робіт, які виконує підрядник за договором, визначається у додатку №1 до договору (пункт 5.1 договору підряду).
За умовами пунктів 6.1-6.3 договору підряду розрахунок за виконані підрядником роботи проводиться на підставі виставленого підрядником рахунку, складеного на підставі акта виконаних робіт, протягом 20 календарних днів. Сторони сплачують належні платежі грошовими коштами в безготівковій формі шляхом перерахування платіжними дорученнями коштів через установи банків. У випадку, якщо у сторін договору на момент проведення розрахунків за ним, існує взаємна кредиторська заборгованість, то розрахунки за договором проводяться шляхом взаємозаліку однорідних грошових вимог. У випадку якщо після проведення сторонами взаємозаліку однорідних грошових вимог у замовника перед підрядником існує кредиторська заборгованість з оплати виконаних робіт, то така решта вартості виконаних робіт (ціни робіт) за договором підлягає сплаті замовником підряднику на підставі виставленого рахунку протягом 20 днів.
Відповідно до пунктів 7.1-7.3 договору підряду приймання-передача виконаних за договором робіт здійснюється сторонами протягом 7 календарних днів з дня закінчення виконання підрядником робіт шляхом підписання уповноваженими представниками сторін акта виконаних робіт, у якому зазначаються обсяги/кількість виконаних підрядником робіт та їх загальна вартість. Цей акт є підставою для розрахунку сторін за виконані роботи. Акт виконаних робіт складається підрядником і підписується замовником протягом одного робочого дня з моменту його отримання, один примірник якого підлягає поверненню підряднику. Сторони дійшли згоди щодо того, що у випадку непідписання чи неповернення замовником підряднику акта виконаних робіт протягом 7 календарних днів з моменту його отримання відображені в ньому перелік робіт, їх обсяг та ціна вважаються схваленими і прийнятими замовником, що є підставою для оплати замовником виконаних робіт на підставі виставленого підрядником рахунку протягом 2 банківських днів з моменту його отримання. 
Відповідно до пункту 11.1 договору підряду він набирає чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін і діє протягом 5 років. У разі, якщо за 30 календарних днів до закінчення строку дії договору жодна сторона не заявить про намір розірвати його (припинити дію), дія договору продовжується на такий же строк і на тих самих умовах.
У додатку № 1 до договору підряду сторони узгодили умови підрядних робіт на 2022 рік, зокрема, підрядник виконує механізовані сільськогосподарські роботи з вирощування кукурудзи (пункт 1 додатку № 1).
У пункті 3 додатку № 1 до договору підряду визначено склад та види робіт, насіння, засобів захисту рослин, тощо, їх орієнтована вартість та інші орієнтовні можливі витрати підрядника на одиницю величини для кукурудзи та вказано, що всього орієнтовна вартість підрядних робіт з вирощування кукурудзи на площі 175 га становить 1 395 625,00 грн із розрахунку виробничих витрат у розмірі 7 975 грн/га.
Згідно з актами № 1, № 2 приймання-передачі площі для виконання механізованих сільськогосподарських робіт від 21.04.2022 замовник передав, а підрядник прийняв для виконання механізованих сільськогосподарських робіт площу - земельні ділянки з кадастровими номерами 7423380400:11:001:0103, 7423385900:11:001:0102.
Відповідно до акта № 1 від 28.02.2023 приймання-передачі виконаних механізованих сільськогосподарських робіт за договором підряду підрядник виконав у 2022 році, а замовник прийняв виконання механізованих сільськогосподарських робіт за договором підряду.
Додатковою угодою № 1 від 03.04.2023 до договору підряду сторони затвердили умови підрядних робіт на 2023 рік.
Додатком № 1 до додаткової угоди № 1 від 03.04.2023 до договору підряду узгоджено умови підрядних робіт на 2023 рік: підрядник виконує механізовані сільськогосподарські роботи з вирощування кукурудзи; орієнтовний склад та види робіт, насіння, засобів захисту рослин, тощо, їх орієнтована вартість та інші орієнтовні можливі витрати підрядника на одиницю величини для кукурудзи визначено у таблиці, наведеній у п. 3 додатку №1; всього орієнтовна вартість підрядних робіт з вирощування кукурудзи на площі 175 га становить 1 395 625,00 грн із розрахунку виробничих витрат у розмірі 7 975 грн/га.
02.03.2023 між Державним навчальним закладом "Ніжинський професійний аграрний ліцей Чернігівської області" (надалі - продавець) та Фермерським господарством "Флеш" (надалі - покупець) укладено договір купівлі-продажу об?єкта незавершеного виробництва № 1 (надалі - договір купівлі-продажу), за умовами пунктів 1.1, 1.2 якого продавець зобов?язався передати, а покупець - прийняти і оплатити незавершене сільськогосподарське виробництво рослинництва - посіви кукурудзи на зерно, кількістю 175,00 га. Незавершене сільськогосподарське виробництво рослинництва за договором знаходиться на земельних ділянках кадастровий номер 7423380400:11:001:0103 на території Безуглівської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області за межами населеного пункту, 7423385900:11:001:0102 на території Кунашівської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області за межами населеного пункту, якою користується продавець на праві постійного користування. Сума договору з ПДВ становить 830 400,90 грн.
Пунктом 5.4.3 договору купівлі-продажу передбачено, що покупець має виключне право власності на сільськогосподарську продукцію, зерно врожаю 2022 року, що буде вирощена на площі, визначеній у пункті 1.1 договору.
Додатковою угодою № 1 від 14.04.2023 до договору купівлі-продажу сторони виклали пункт 3.1 договору у такій редакції: покупець здійснює оплату придбаного об?єкту незавершеного виробництва у строк до 15.07.2023; оплата може здійснюватись частинами.
Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 07.11.2023 у справі № 927/865/23, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 23.09.2024, визнано недійсним договір № 2 підряду на виконання механізованих сільськогосподарських робіт від 21.04.2022; визнано недійсним договір № 1 купівлі-продажу об`єкта незавершеного виробництва від 02.03.2023; Фермерське господарство "Флеш" зобов?язано звільнити земельні ділянки площею 40,2 га (кадастровий номер 7423385900:11:001:0102) на території Кунашівської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області та площею 153 га (кадастровий номер 7423380400:11:001:0103) на території Безуглівської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області.
Господарськими судами у справі № 927/865/23 встановлено, що:
- договір підряду та договір купівлі-продажу у своїй сукупності є удаваними правочинами, оскільки вчинені відповідачами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, а саме договору оренди земельних ділянок державної власності, що наразі перебувають у постійному користуванні Державного навчального закладу "Ніжинський професійний аграрний ліцей Чернігівської області"; 
- Фермерське господарство "Флеш" фактично отримало від Державного навчального закладу "Ніжинський професійний аграрний ліцей Чернігівської області" право обробітку спірних земельних ділянок за рахунок власних сил, коштів та матеріалів, у відповідний період із отриманням у власність вирощеного на них врожаю, при цьому сума грошових коштів відповідно до взаємозаліку однорідних грошових вимог, яку заклад освіти мав отримати за договором купівлі-продажу, за своєю суттю є винагородою за використання земельних ділянок для вказаної діяльності (орендною платою);
- внаслідок поєднання умов зазначених договорів не відбувається ані безпосереднього вирощування закладом освіти сільськогосподарської продукції на належних йому земельних ділянках, ані набуття ним у власність сільськогосподарської продукції, вирощеної на вказаних земельних ділянках;
- зміст погоджених сторонами умов спірних договорів, а також інформація Державного навчального закладу "Ніжинський професійний аграрний ліцей Чернігівської області" свідчать, що ліцей фактично усунувся від права самостійного господарювання на земельних ділянках, незаконно передавши Фермерському господарству "Флеш" право обробки земельних ділянок і збору сільгосппродукції, виготовленої в результаті обробітку;
- всі зобов`язання Державного навчального закладу "Ніжинський професійний аграрний ліцей Чернігівської області" за договором підряду та договором купівлі-продажу фактично зводяться до передачі земельних ділянок закладу освіти у користування Фермерському господарству "Флеш". При цьому передача права користування є ознакою орендних правовідносин та не відповідає визначенню договорів підряду та купівлі-продажу;
- спірними договорами підряду та купівлі-продажу фактично передано у користування Фермерському господарству "Флеш" дві земельні ділянки державної форми власності, для дослідних і навчальних цілей, загальною площею 193,2 га, які на праві постійного користування перебувають у Державному навчальному закладі "Ніжинський професійний аграрний ліцей Чернігівської області", тим самим, порушуючи право власності держави на вказані земельні ділянки.
Відповідно до висновку аналітичного дослідження від 04.09.2024 № 43/25-01-08-09/37915768 "Про результати дослідження фінансово-господарської діяльності Фермерського господарства "Флеш", складеного ГУ ДПС у Чернігівській області, 21.04.2022 між Ніжинським професійним аграрним ліцеєм і Фермерським господарством "Флеш" укладено договір підряду на виконання механізованих сільськогосподарських робіт (прихований договір оренди) (пункт 5.1 висновку від 04.09.2024); Фермерське господарство "Флеш" протягом 2022-2023 років використовувало земельні ділянки Ніжинського професійного аграрного ліцею для вирощування кукурудзи (пункт 5.4 висновку від 04.09.2024).
Відповідно до інформації Головного управління статистики у Чернігівській області (лист № 07-10/-24 від 21.05.2024) середня урожайність кукурудзи у підприємствах Ніжинського району склала 96,4 ц. з га, а у підприємствах Чернігівської області - 95,2 ц. з га.
Згідно з інформацією Головного управління статистики у Чернігівській області (лист № 07-10/314-25 від 22.04.2025) середня ціна реалізації кукурудзи на зерно підприємствами Ніжинського району та Чернігівської області у 2024 році становить, у Ніжинському районі - 6 109,90 грн за тонну, у Чернігівській області - 9 125,40 грн за тонну.
За результатами проведення судової економічної експертизи, експертом складено висновок від 04.12.2024 № 1144/24-24, в якому викладені висновки щодо середньої ринкової вартості 1 кг кукурудзи у зерні урожаю 2023 року на території України у період з 01.01.2024 по 01.10.2024, зокрема, станом на 01.08.2023, 01.09.2023, 01.10.2023, 01.11.2023, 01.12.2023, 01.01.2024, 01.02.2024,01.03.2024, 01.04.2024, 01.05.2024, 01.06.2024, 01.07.2024, 01.08.2024, 01.09.2024.
Експертом, за результатами проведення судової економічної експертизи, складено висновок від 11.03.2025 № 139/25-24, в якому викладені висновки щодо середньої ринкової вартості 1 кг кукурудзи у зерні урожаю 2023 року на території України станом на 01.01.2024-01.12.2024.
За результатами проведення судової економічної експертизи, експертом складено висновок від 06.05.2025 №344/25-24, в якому викладені висновки щодо середньої ринкової вартості 1 кг кукурудзи у зерні урожаю 2023 року на території України станом на відповідні дати протягом всього 2024 року.
Як докази фактичного проведення робіт з посіву, обробки та збору відповідачем врожаю за 2023 рік прокурором до позову додано протоколи допиту свідків: ОСОБА_1 від 01.09.2023, 25.04.2024, 01.08.2024, 14.01.2025; ОСОБА_2 від 07.09.2023, 14.01.2025; ОСОБА_3 від 04.09.2023, 14.01.2025; ОСОБА_4 від 18.09.2023, а також протоколи огляду від 12.10.2023, 10.03.2024, 30.11.2023, 05.09.2013, 15.04.2024, складені в рамках кримінального провадження 42023272180000054 від 14.06.2023.
Прокурор стверджує, що внаслідок безпідставного використання відповідачем земельних ділянок держави загальною площею 175 га та можливості отримання відповідачем доходу від вказаного майна, шляхом вирощування сільськогосподарської культури - кукурудзу на спірних земельних ділянках, відповідний дохід відповідач повинен відшкодувати державі в особі Міністерства освіти і науки України.
Вказані обставини стали підставою для звернення прокурора до суду з даним позовом.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
Відповідно до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Щодо звернення прокурора з вказаним позовом суд зазначає наступне.
Стаття 131-1 Конституції України передбачає, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
У визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами (частина третя статті 53 Господарського процесуального кодексу України).
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 Господарського процесуального кодексу України (частина четверта статті 53 Господарського процесуального кодексу України).
У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача (частина п`ята статті 53 Господарського процесуального кодексу України).
Положення щодо представництва інтересів держави прокурором у суді закріплені у статті 23 Закону "Про прокуратуру".
Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (частина третя статті 23 Закону "Про прокуратуру").
У випадку, коли держава вступає в цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 5023/10655/11, від 26.02.2019 у справі № 915/478/18, від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц, від 18.03.2020 у справі № 553/2759/18, від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, від 20.07.2022 у справі № 910/5201/19, від 05.10.2022 у справах № 923/199/21 та № 922/1830/19).
Велика Палата Верховного Суду також звертала увагу на те, що в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (постанови від 27.02.2019 у справі № 761/3884/18, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, від 20.07.2022 у справі № 910/5201/19, від 05.10.2022 у справах № 923/199/21 та № 922/1830/19).
Тобто, під час розгляду справи в суді фактично стороною у спорі є держава, навіть якщо прокурор визначив стороною у справі певний орган (постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, від 05.10.2022 у справах № 923/199/21 та № 922/1830/19).
Разом з тим, наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва (частина четверта статті 23 Закону "Про прокуратуру").
Тобто, наявність інтересів держави повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом.
Відповідна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 924/1256/17 та у постанові Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 911/1497/18.
Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18).
У постанові від 20.10.2020 у справі № 924/250/19 Верховний Суд зауважив, що звертаючись з позовом у справі, повинен навести причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду, довести належними та допустимими доказами обставини того, що суб`єкт владних повноважень не здійснює або здійснює неналежним чином захист інтересів держави.
Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Водночас невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо про причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
Верховний Суд у постанові від 07.12.2021 у справі № 903/865/20 наголосив, що насамперед повинен звернутися з позовом на захист інтересів держави в особі того органу владних повноважень, на відновлення прав якого безпосередньо спрямований позов у спірних правовідносинах та на задоволення прав та інтересів якого заявлено позовну вимогу.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.06.2024 у справі № 925/1133/18 (узагальнила висновки щодо застосування вищевказаних норм права та виснувала, що: 1) прокурор звертається до суду в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, якщо: орган є учасником спірних відносин і сам не порушує інтересів держави, але інший учасник порушує (або учасники порушують) такі інтереси; орган не є учасником спірних відносин, але наділений повноваженнями (компетенцією) здійснювати захист інтересів держави, якщо учасники спірних відносин порушують інтереси держави; 2) прокурор звертається до суду в інтересах держави як самостійний позивач, якщо: відсутній орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, є учасником спірних відносин і сам порушує інтереси держави.
На твердження прокурора, інтереси держави в даній справі полягають у тому, що: 1) Міністерство освіти і науки України як засновник та уповноважений орган управління державним майном, яке закріплюється за Державним навчальним закладом "Ніжинський професійний аграрний ліцей Чернігівської області", у тому числі земельними ділянками, здійснює повноваження щодо захисту порушених інтересів держави у разі незаконного вибуття з державної форми власності земельних ділянок закладів освіти; Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області є органом, який уповноважений державою здійснювати право власності відносно земельних ділянок державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, та їх розпорядження на території області. Використання (набуття) відповідачем земель державної власності без достатніх правових підстав, та, як наслідок, отримання ним доходів від такого використання, свідчить про порушення економічних інтересів держави.
Відповідно до Положення про Міністерство освіти і науки України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 № 630 (надалі - Положення), Міністерство освіти і науки України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах освіти і науки, наукової, науково-технічної та інноваційної діяльності, а також здійснює державний нагляд (контроль) за діяльністю навчальних закладів, підприємств, установ та організацій, які надають послуги у сфері освіти або провадять іншу діяльність, пов`язану з наданням таких послуг, незалежно від їх підпорядкування і форми власності (пункт 1 Положення).
Згідно з підпунктом 89 пункту 4, підпункту 3 пункту 5 Положення Міністерство освіти і науки України здійснює управління об`єктами державної власності, що належать до сфери його управління; контролює діяльність підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління.
Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України "Про професійну (професійно-технічну) освіту" (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) заклад професійної (професійно-технічної) освіти - це заклад освіти, що забезпечує реалізацію потреб громадян у професійній (професійно-технічній) освіті, оволодінні робітничими професіями, спеціальностями, кваліфікацією відповідно до їх інтересів, здібностей, стану здоров`я.
Згідно з частиною 1 статті 18 Закону України "Про професійну (професійно-технічну) освіту" (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) до закладів професійної (професійно-технічної) освіти належать, зокрема, професійний ліцей, професійний ліцей відповідного профілю.
Статтею 49 Закону України "Про професійну (професійно-технічну) освіту" (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що засновник закріплює за закладами професійної (професійно-технічної) освіти державної або комунальної форми власності та установами професійної (професійно-технічної) освіти об`єкти права власності, які належать засновнику на праві власності або орендовані ним у інших власників. Об`єкти права власності закріплюються засновником за закладом професійної (професійно-технічної) освіти державної або комунальної форми власності або установою професійної (професійно-технічної) освіти на праві оперативного управління.
У статті 6 Закону України "Про професійну (професійно-технічну) освіту" (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що до органів управління професійною (професійно-технічною) освітою належать, зокрема: центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері освіти і науки; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері освіти і науки; центральні органи виконавчої влади, яким підпорядковані заклади професійної (професійно-технічної) освіти.
Відповідно до пункту 5 статті 22 Господарського кодексу України (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) держава реалізує право державної власності у державному секторі економіки через систему організаційно-господарських повноважень відповідних органів управління щодо суб`єктів господарювання, які до нього належать і здійснюють свою діяльність на основі права господарського відання чи оперативного управління.
Правом оперативного управління визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна. Власник майна, закріпленого на праві оперативного управління за суб`єктом господарювання, здійснює контроль за використанням і збереженням переданого в оперативне управління майна безпосередньо або через уповноважений ним орган (частини 1, 2 статті 137 Господарського кодексу України (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань органом управління Державного навчального закладу "Ніжинський професійний аграрний ліцей Чернігівської області" та засновником є Міністерство освіти і науки України.
Враховуючи приписи пункту 7.9 статуту Державного навчального закладу "Ніжинський професійний аграрний ліцей Чернігівської області", затвердженого наказом Міністерства освіти та науки України № 1238 від 13.11.2018, функції управління майном, яке закріплюється за професійним ліцеєм, здійснює Міністерство освіти і науки України.
Як вірно зазначено судом першої інстанції, оскільки засновником Державного навчального закладу "Ніжинський професійний аграрний ліцей Чернігівської області" є Міністерство освіти і науки України, саме до компетенції вказаного Міністерства віднесено повноваження щодо захисту порушених інтересів держави у разі незаконного вибуття з державної форми власності земельних ділянок закладів освіти.
Міністерство освіти і науки України як уповноважений орган управління в межах компетенції здійснює контроль за фінансово-господарською діяльністю Державного навчального закладу "Ніжинський професійний аграрний ліцей Чернігівської області" та як власник має повний комплекс прав та обов`язків щодо виділених коштів.
Таким чином, Міністерство освіти і науки України є органом, уповноваженим у спірних правовідносинах на захист інтересів держави, про що обгрунтовано зазначено судом першої інстанції.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Чернігівська обласна прокуратура зверталася до Міністерства освіти і науки України з листом від 18.10.2024 № 24-1227вих-24, у якому повідомляла про виявлені порушення законодавства при укладенні договору підряду від 21.04.2022 № 2 та додаткової угоди до нього, оговору купівлі-продажу від 02.03.2023 № 1.
Міністерство освіти і науки України у листі від 14.11.2024 № 1/21257-24, адресованому Чернігівській обласній прокуратурі, просило сприяти захисту порушених інтересів держави з метою недопущення втрати державного майна та уникнення нанесених значних економічних збитків державі.
Отже, підставою реалізації прокуратурою представницьких функцій стала усвідомлена пасивна поведінка Міністерства освіти і науки України, як компетентного органу у спірних правовідносинах, і у разі виявлення порушень законодавства мало право звернутись до суду щодо захисту порушених інтересів, однак цього не зробило.
Чернігівська обласна прокуратура, у порядку статті 23 Закону України "Про прокуратуру" повідомила Міністерство освіти і науки України про намір подати позов в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України та Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області про стягнення на користь держави доходів, які Фермерське господарство "Флеш" одержало внаслідок використання земельних ділянок Державного навчального закладу "Ніжинський професійний аграрний ліцей Чернігівської області".
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про доведення з боку прокуратури наявності підстав для звернення з цим позовом до суду в особі Міністерства освіти і науки України.
Відповідно до пункту "є1" частини 1 статті 151 Земельного кодексу України до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.
Частиною 4 статті 122 Земельного кодексу України передбачено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною 8 цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.
Згідно зі статтею 5 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" здійснення державного контролю за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності покладено на центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі.
Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого Постановою Кабінетів Міністрів України № 15 від 14.01.2015 (зі змінами) (надалі - Положення), Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері національної інфраструктури геопросторових даних, топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.
Підпунктом 50 пункту 4 Положення визначено, що Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним Кодексом України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи.
Згідно з пунктом 1, підпунктами 17, 29 пункту 4 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області, Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, на території Чернігівської області; організовує та здійснює державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності, у т.ч. за додержанням вимог земельного законодавства в процесі укладання цивільно-правових договорів, передачі у власність, надання у користування, в т.ч. в оренду, вилучення (викупу) земельних ділянок.
Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником земельних ділянок сільськогосподарського призначення площею 40,2 га (кадастровий номер 7423385900:11:001:0102) та 153,0000 га (кадастровий номер 7423380400:11:001:0103) є держава в особі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області. 
Отже, повноваження щодо розпорядження зазначеними земельними ділянками належать до компетенції Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області.
Таким чином, судом першої інстанції вірно зазначено, що Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області є компетентним органом у спірних правовідносинах, який має право вимагати стягнення спірних коштів.
Як вбачається з матеріалів справи, Чернігівська обласна прокуратура зверталася до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області з листом від 02.04.2025 № 24-329вих-25 24-3803-24, у якому повідомляла про виявлені порушення, а також просила повідомити про вжиті заходи про стягнення на користь держави доходів, які Фермерське господарство "Флеш" одержало внаслідок використання земельних ділянок Державного навчального закладу "Ніжинський професійний аграрний ліцей Чернігівської області", як збережених коштів без достатньої правової підстави (відшкодування доходів від безпідставно набутого майна), на підставі положень статтей 1212, 1214 Цивільного кодексу України, у тому числі у судовому порядку.
Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області у листі від 08.04.2025 №10-25-0.6-2012/2-25, адресованому Чернігівській обласній прокуратурі, зазначило про те, що заходи, у тому числі звернення до суду з позовом про стягнення на користь держави доходів, які Фермерське господарство "Флеш" одержало внаслідок використання земельних ділянок Державного навчального закладу "Ніжинський професійний аграрний ліцей Чернігівської області", не вживались, Управління не планує звертатися з відповідним позовом до суду.
Чернігівською обласною прокуратурою, у порядку статті 23 Закону України "Про прокуратуру", повідомлено Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області про намір подати позов в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України та Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області про стягнення коштів.
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про доведення з боку прокуратури наявності підстав для звернення з цим позовом до суду в особі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області.
Отже, враховуючи вищенаведене, є обгрунтованими висновки суду першої інстанції про наявність підстав для звернення прокурора з цим позовом до суду в особі позивачів.
При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що учасниками даної справи вказані висновки не оспорюються.
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 
Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України встановлює, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
За приписами статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.
Згідно з договором підряду підрядником створюється або нова індивідуально визначена річ або досягається конкретний матеріальний корисний результат відносно індивідуально-визначеної речі (покращення її якості, зміна властивостей, кольору, форми, тощо).
Відповідно до статей 839, 840 Цивільного кодексу України підрядник зобов`язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором. Якщо робота виконується частково або в повному обсязі з матеріалу замовника, підрядник відповідає за неправильне використання цього матеріалу. Підрядник зобов`язаний надати замовникові звіт про використання матеріалу та повернути його залишок. Якщо робота виконується з матеріалу замовника, у договорі підряду мають бути встановлені норми витрат матеріалу, строки повернення його залишку та основних відходів.
Характер правовідносин, що регулюється договором підряду, полягає у виконанні робіт підрядником, матеріалами для яких є відповідні ресурси сторін, а саме: сировина, складові елементи, частини, які використовуються для виготовлення продукту, споруди, машини та устаткування, обладнання, інструмент, виробничий та господарський інвентар, приладдя.
Відповідно до статей 655, 656, 713 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі - продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі - продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю - продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав.
Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Законом України "Про оренду землі" та іншими нормативно-правовими актами.
За змістом статей 1, 3, 5 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. 
Об`єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності.
Орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи. Орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у державній власності, є органи виконавчої влади, які відповідно до закону передають земельні ділянки у власність або користування.
Орендарями земельних ділянок є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою.
Згідно зі статтею 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Відповідно до частин 1, 2 статті 15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.
Згідно з частинами 1, 2 статті 21 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).
За змістом статті 22 Закону України "Про оренду землі" орендна плата справляється у грошовій формі. За згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі. Розрахунок у натуральній формі має відповідати грошовому еквіваленту вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати. Розрахунки щодо орендної плати за земельні ділянки, що перебувають у державній і комунальній власності, здійснюються виключно у грошовій формі.
Статтями 24, 25 Закону України "Про оренду землі" визначені права та обов`язки орендодавця і орендаря
Договір оренди землі укладається на платній основі і для отримання можливості користуватися земельною ділянкою з використанням її корисних властивостей. При цьому правовими наслідками договору оренди землі є для однієї сторони (орендодавця) отримання плати за надане у користування майно (земельну ділянку), а для іншої (орендаря) - використання майна (земельної ділянки).
На відміну від договору підряду, договір оренди землі укладається саме для отримання можливості користуватися земельною ділянкою з використанням її корисних властивостей. 
За своєю суттю оренда землі сільськогосподарського призначення - це передача земельної ділянки власником у тимчасове платне користування іншій особі на визначений строк для ведення сільськогосподарської діяльності, яка передбачає отримання доходу з використанням природних властивостей землі. Так, оренда ріллі здійснюється з метою вирощування сільськогосподарських культур та отримання врожаю.
Як вбачається з матеріалів справи, Державному навчальному закладу "Ніжинський професійний аграрний ліцей Чернігівської області" надано у постійне користування 153,000 га земель (кадастровий номер 7423380400:11:001:0103) на території Безуглівської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області для дослідних і навчальних цілей та 40,2000 га земель (кадастровий номер 7423385900:11:001:0102) на території Кунашівської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області для дослідних і навчальних цілей.
Земельні ділянки сільськогосподарського призначення: площею 40,2000 га (кадастровий номер 7423385900:11:001:0102) та 153,000 га (кадастровий номер 7423380400:11:001:0103) перебувають у державній власності, цільове призначення земельних ділянок - "для дослідних і навчальних цілей".
21.04.2022 між Державним навчальним закладом "Ніжинський професійний аграрний ліцей Чернігівської області", як замовником, та Фермерським господарством "Флеш", як підрядником, укладено договір підряду, відповідно до умов якого, з урахуванням додатку № 1 до договору підряду та додатковою угодою № 1 від 03.04.2023 до договору підряду, замовник доручає, а підрядник зобов`язується на свій ризик виконати у 2023 році механізовані сільськогосподарські роботи з вирощування кукурудзи на сільськогосподарських полях/угіддях замовника, а саме, на земельних ділянках з кадастровими номерами 7423380400:11:001:0103, 7423385900:11:001:0102, загальна площа яких становить 193,2 га.
За актами № 1, № 2 приймання-передачі площі для виконання механізованих сільськогосподарських робіт від 21.04.2022 замовник передав, а підрядник прийняв для виконання механізованих сільськогосподарських робіт земельні ділянки з кадастровими номерами 7423380400:11:001:0103, 7423385900:11:001:0102.
02.03.2023 між Державним навчальним закладом "Ніжинський професійний аграрний ліцей Чернігівської області", як продавцем, та Фермерським господарством "Флеш", як покупцем, укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого продавець зобов?язався передати, а покупець - прийняти і оплатити незавершене сільськогосподарське виробництво рослинництва - посіви кукурудзи на зерно, яке знаходиться на земельних ділянках з кадастровими номерами 7423380400:11:001:0103, 7423385900:11:001:0102
Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 07.11.2023 у справі № 927/865/23, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 23.09.2024, визнано недійсним договір № 2 підряду на виконання механізованих сільськогосподарських робіт від 21.04.2022; визнано недійсним договір № 1 купівлі-продажу об`єкта незавершеного виробництва від 02.03.2023; Фермерське господарство "Флеш" зобов?язано звільнити земельні ділянки площею 40,2 га (кадастровий номер 7423385900:11:001:0102) на території Кунашівської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області та площею 153 га (кадастровий номер 7423380400:11:001:0103) на території Безуглівської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області.
Господарськими судами у справі № 927/865/23 встановлено, що:
- договір підряду та договір купівлі-продажу у своїй сукупності є удаваними правочинами, оскільки вчинені відповідачами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, а саме договору оренди земельних ділянок державної власності, що наразі перебувають у постійному користуванні Державного навчального закладу "Ніжинський професійний аграрний ліцей Чернігівської області"; 
- Фермерське господарство "Флеш" фактично отримало від Державного навчального закладу "Ніжинський професійний аграрний ліцей Чернігівської області" право обробітку спірних земельних ділянок за рахунок власних сил, коштів та матеріалів, у відповідний період із отриманням у власність вирощеного на них врожаю, при цьому сума грошових коштів відповідно до взаємозаліку однорідних грошових вимог, яку заклад освіти мав отримати за договором купівлі-продажу, за своєю суттю є винагородою за використання земельних ділянок для вказаної діяльності (орендною платою);
- внаслідок поєднання умов зазначених договорів не відбувається ані безпосереднього вирощування закладом освіти сільськогосподарської продукції на належних йому земельних ділянках, ані набуття ним у власність сільськогосподарської продукції, вирощеної на вказаних земельних ділянках;
- зміст погоджених сторонами умов спірних договорів, а також інформація Державного навчального закладу "Ніжинський професійний аграрний ліцей Чернігівської області" свідчать, що ліцей фактично усунувся від права самостійного господарювання на земельних ділянках, незаконно передавши Фермерському господарству "Флеш" право обробки земельних ділянок і збору сільгосппродукції, виготовленої в результаті обробітку;
- всі зобов`язання Державного навчального закладу "Ніжинський професійний аграрний ліцей Чернігівської області" за договором підряду та договором купівлі-продажу фактично зводяться до передачі земельних ділянок закладу освіти у користування Фермерському господарству "Флеш". При цьому передача права користування є ознакою орендних правовідносин та не відповідає визначенню договорів підряду та купівлі-продажу;
- спірними договорами підряду та купівлі-продажу фактично передано у користування Фермерському господарству "Флеш" дві земельні ділянки державної форми власності, для дослідних і навчальних цілей, загальною площею 193,2 га, які на праві постійного користування перебувають у Державному навчальному закладі "Ніжинський професійний аграрний ліцей Чернігівської області", тим самим, порушуючи право власності держави на вказані земельні ділянки.
Господарськими судами у справі № 927/865/23 зазначено, що оскільки у даній справі прокурор звернувся з позовом про визнання недійсними договорів та звільнення земельних ділянок відповідно до статей 203, 215, 216, 235 Цивільного кодексу України, та відсутні позовні вимоги про стягнення в дохід держави (Державного бюджету) одержаного сторонами доходу від реалізації кукурудзи на виконання умов оспорюваних договорів, тобто кошти на користь Міністерства освіти і науки України не стягуються, тому зважаючи на це Міністерство освіти і науки України також не було визначено позивачем у даній справі № 927/865/23.
Відповідно до частин 4, 5 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. 
Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського у постанові від 18.06.2021 у справі № 910/16898/19 виснував, що преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії. Для рішень господарських судів важливою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в рішенні господарського суду, є суб`єктний склад спору. Отже, преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта.
З огляду на висновки Верховного Суду щодо преюдиціальності, обставини, зокрема, щодо удаваності договору підряду та договору купівлі-продажу, передання Фермерському господарству "Флеш" та користування ним вищезазначеними земельними ділянками, порушення права власності держави на такі земельні ділянки, встановлені в остаточному судовому рішенні, а саме, у постанові Північного апеляційного господарського суду від 23.09.2024 у справі № 927/865/23, не доказуються при розгляді вказаної справи № 927/590/25.
Під час розгляду справи № 927/865/23 правові наслідки недійсності правочинів, передбачені положеннями глави 83 Цивільного кодексу України, не застосовувалися.
Предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Згідно з приписами статті 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Велика Палата Верховного Суду у постановах від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17 та від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17 зазначила, що положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
Загальна умова частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення в зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.
Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. 
Системний аналіз положень частини 1 та пункту 1 частини 2 статті 11, частини 1 статті 177, частини 1 статті 202, частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей тощо).
Якщо правочин утворює правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 Цивільного кодексу України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18.
Конструкція статті 1212 Цивільного кодексу України, як і загалом норм глави 83 Цивільного кодексу України, свідчить про необхідність встановлення так званої "абсолютної" безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.
Враховуючи те, що договір підряду та договір купівлі-продажу визнано недійсними у судовому порядку, правова підстава набуття Фермерським господарством "Флеш" земельних ділянок загальною площею 175 га у користування є такою, що відпала. Відтак до спірних правовідносин слід застосовувати положення глави 83 Цивільного кодексу України.
Відповідно до частини 1 статті 1214 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його в себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.
Суть кондикційного зобов`язання виражається в тому, що набувач безпідставно збагатився за рахунок потерпілого, а тому зобов`язаний не лише повернути йому майно в натурі чи відшкодувати його вартість (стаття 1213 Цивільного кодексу України), а й в повному обсязі компенсувати потерпілому негативні наслідки від неможливості йому користуватися майном за призначенням шляхом відшкодування всіх доходів, які набувач одержав або міг одержати від цього майна з часу, коли він дізнався або міг дізнатися про володіння майном без достатньої правової підстави (стаття 1214 Цивільного кодексу України). Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18.
Суд зазначає, що право власності на врожай має лише та особа, яка за достатніх правових підстав використовує певну земельну ділянку або на умовах оренди, або постійного користування, або за наявності інших, визначених законодавством, речових прав на землю.
Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.02.2020 у справі № 918/335/17 зазначено, що особа, яка на належній правовій підставі володіє та користується земельними ділянками, є належним землекористувачем та набуває право власності на врожай (посіви і насадження сільськогосподарських культур, вироблену сільськогосподарську продукцію), що вирощений на таких земельних ділянках.
Оскільки Фермерське господарство "Флеш" не набуло права оренди у встановленому законом порядку, безпідставно використовувало земельні ділянки загальною площею 175 га, постійним землекористувачем яких є третя особа, а договір підряду та договір купівлі-продажу визнано недійсними у судовому порядку, суд апеляційної інстанції дійшов висновку що дохід, який відповідач міг одержати від реалізації вирощеної сільськогосподарської продукції, підлягає поверненню Міністерству освіти і науки України відповідно до статті 1214 Цивільного кодексу України.
При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до частини 1 статті 92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.
Право постійного землекористування - це безстрокове речове право з внесенням плати в розмірі земельного податку. Таке право може виникати стосовно будь-яких земельних ділянок державної та комунальної власності. Воно не включає правомочності розпорядження земельною ділянкою або правом на неї. Постійний землекористувач отримує права володіння та користування земельною ділянкою, тобто можливість виключного і відокремленого від інших осіб землекористування.
За приписами частини 1 статті 95 Земельного кодексу України землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право: а) самостійно господарювати на землі; б) власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію; в) використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, ліси, водні об`єкти, а також інші корисні властивості землі; г) на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом; ґ) споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди; д) користуватися іншими правами, передбаченими законом або договором.
Згідно з частиною 8 статті 93 Земельного кодексу України орендодавцями земельних ділянок є їх власники або уповноважені ними особи або особи, які використовують земельні ділянки на праві емфітевзису.
Положеннями частини 4 статті 4 Закону України "Про оренду землі" визначено, що орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у державній власності, є органи виконавчої влади, які відповідно до закону передають земельні ділянки у власність або користування.
Правовий аналіз наведених положень Земельного кодексу України та Закону України "Про оренду землі" дає підстави для висновку, що постійні користувачі не наділені повноваженнями розпоряджатися наданими їм у постійне користування землями державної власності. Таким правом наділений лише власник землі або уповноважена ним особа.
Положення земельного законодавства не надають постійному землекористувачу права розпоряджатися відповідною земельною ділянкою, в тому числі шляхом надання її в оплатне користування (оренду), оскільки цим правом наділений саме відповідний орган, уповноважений державною на здійснення таких функцій.
У даному випадку повноваженнями розпоряджатися земельними ділянками, які були предметом удаваних правочинів підряду та купівлі-продажу та безпідставно використовувались відповідачем, є саме Міністерство освіти і науки України як орган, уповноважений державною на здійснення таких функцій.
Здійснюючи розрахунок коштів, що підлягають поверненню Міністерству освіти і науки України, колегія суддів враховує, що відповідно до умов договору підряду, культура яка підлягала вирощуванню на земельних ділянках - кукурудза.
Вирощуванню відповідачем у 2023 році на земельних ділянках саме кукурудзи також підтверджується матеріалами справи, зокрема, актами огляду, фотокартками до них, показаннями свідків тощо.
Так, відповідно до протоколів огляду від 05.09.2013, від 12.10.2023, від 30.11.2023, складених слідчим Нiжинського РВП ГУ НП в Чернiгiвськiй областi Чирвою Н.В. та прокурором Ніжинської окружної прокуратури Харлан Р.Н., за участю понятих, об?єктом огляду були дві земельні ділянки площею 40,2 га (кадастровий номер 7423385900:11:001:0102) на території Кунашівської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області та площею 153 га (кадастровий номер 7423380400:11:001:0103) на території Безуглівської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, та внаслідок проведення огляду встановлено, що на вказані земельні ділянки засіяні сільськогосподарською культурою, а саме, кукурудзою врожаю 2023 року. До протоколу огляду від 12.10.2023 додано копії фотокарток кукурудзяного поля.
При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що дата протоколу огляду від 05.09.2013 є опискою, а більш вірогідною датою такого протоколу огляду є 05.09.2023, з огляду на те, що у вказаному протоколі встановлювались обставини засіяння вищезазначених земельних ділянок кукурудзою врожаю 2023 року, та відповідний огляд проводився на підставі ухвали слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду у справі № 740/3971/23, датованою у 2023 році.
За протоколом огляду місця події від 20.03.2024 та від 15.04.2024 встановлено, що врожай кукурудзи із вказаних вище земельних ділянок зібрано, а на земельних ділянках залишилась стерня кукурудзи.
Факт вирощування відповідачем на вищезазначених земельних ділянках сільськогосподарської культури - кукурудзи врожаю 2023 року та збору врожаю кукурудзи із таких земельних ділянок, також підтверджуються протоколами допитів свідків, зокрема, ОСОБА_1 (протоколи від 25.04.2024, від 01.08.2024, від 14.01.2025), ОСОБА_2 (протокол від 14.01.2025), ОСОБА_3 (протокол від 14.01.2025). 
При цьому і сам відповідач у відзиві на позов підтверджує обставини вирощування ним у 2023 році на земельних ділянках (кадастровий номер 7423385900:11:001:0102 та кадастровий номер 7423380400:11:001:0103) сільськогосподарської культури - кукурудзи.
Відповідно до частини 1 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Таким чином, матеріалами справи підтверджуються обставини вирощування відповідачем у 2023 році на земельних ділянках (кадастровий номер 7423385900:11:001:0102 та кадастровий номер 7423380400:11:001:0103) загальною площею 175,00 га, які безпідставно використовувались відповідачем на підставі удаваних правочинів підряду та купівлі-продажу, сільськогосподарської культури, а саме, кукурудзи.
Відповідно до інформації Головного управління статистики у Чернігівській області (лист № 07-10/-24 від 21.05.2024) середня урожайність кукурудзи у підприємствах Ніжинського району склала 96,4 ц. з га , а у підприємствах Чернігівської області - 95,2 ц. з га.
Згідно з інформацією Головного управління статистики у Чернігівській області (лист № 07-10/314-25 від 22.04.2025) середня ціна реалізації кукурудзи на зерно підприємствами Ніжинського району та Чернігівської області у 2024 році становить, у Ніжинському районі - 6 109,90 грн за тонну, у Чернігівській області - 9 125,40 грн за тонну.
На загальнодоступному вебсайті "Трипілля" (https://tripoli.land), який об`єднав воєдино всіх учасників ринку: агрофірми, сільгосппідприємства, аграріїв, колгоспи, сільгоспвиробників, агропідприємства, агровиробників, сільгоспфірми, агрокомпанії і радгоспи України для допомоги фермерам і трейдерам в торгівлі сільгосппродукцією, міститься аналіз цін на кукурудзу за 12 місяців 2024 року по Україні, згідно якого середня вартість кукурудзи у 2024 році по Україні становила 6,47 грн за 1 тонну.
Крім того, виходячи із цін, зазначених у висновках експертів, за результатами проведення судових товарознавчих експертиз від 04.12.2024 № 1144\24-24, від 11.03.2025 № 139/25-24 та 06.05.2025 № 344/25-24 Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (Чернігівське відділення) ринкова вартість досліджуваного товару, з урахуванням діючих ринкових цін, що сформовані на зернові культури на території України, а саме середня ринкова вартість 1 кг кукурудзи у зерні, урожаю 2023 року, у 2024 році (період січень-грудень 2024 року) по державі становила - 6,47 грн, з урахуванням ПДВ.
При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до вказаних експертних висновків ринкова вартість досліджуваного товару (кукурудзи) визначалась за порівняльним підходом, з обгрунтування обрання відповідної методи проведення експертизи, та при проведенні таких експертизекспертами використовувались, у тому числі, ресурси з мережі інтернет, зокрема, інформацію із сайту https://tripoli.land.
Вказане свідчить по помилковість висновків суду першої інстанції щодо не зазначення джерел, з яких експертами взято ту чи іншу інформацію, а також не наведення методик, застосованих під час експертних досліджень.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що Верховний Суд у постанові від 21.05.2018 у справі № 922/2016/17 дійшов висновку, що якщо доходи були одержані набувачем реально, то враховується розмір реальних доходів, підтверджених відповідними доказами про їх одержання. Якщо набувач не одержував реальних доходів, хоча й міг одержати, або розмір доходів встановити неможливо, то слід виходити із звичайних цін та/або розміру плати, що склалася на ринку аналогічних (максимально подібних) речей, товарів, робіт, послуг у відповідному регіоні.
Враховуючи вказані висновки Верховного Суду, та дані про сільськогосподарську культуру, яка вирощувалася Фермерським господарством "Флеш" на земельних ділянках, набутих у користування без достатньої правової підстави, інформацію про її середню врожайність, ціну на неї по Україні у 2024 році, а також загальну площу земельних ділянок, можна дійти висновку, що дохід, який відповідач міг одержати від реалізації врожаю становить 10 914 890,00 грн (вид с/г культури - кукурудза; загальна площа - 175 га; кількість зібраного врожаю з 1 га - 9,64 тонни; середня вартість 1 тонни у 2024 році - 6 470,00 грн). 
При цьому, розрахунок витрат відповідача, який наведений ним у відзиві на позовну заяву, суд оцінює критично, оскільки останнім не доведено факту понесення витрат на посівний матеріал, обробіток ґрунту та збирання урожаю саме на площі 175 га та отриманого доходу. До того ж, загальна сума витрат (1 232 106,85 грн), за доводами відповідача, становить більшу суму, ніж отриманий прибуток (645 612,00 грн), що додатково вказує на сумнівність наведеного ним розрахунку.
Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з частинами 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до закріпленого у статтях 2, 13, 74 Господарського процесуального кодексу України принципу змагальності сторін кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, та, водночас, несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Обов`язок з доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (стаття 86 Господарського процесуального кодексу України).
Як унормовано у статті 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Стандарт доказування "вірогідності доказів" на відміну від "достатності доказів" підкреслює потребу співставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач. Отже, з введенням у дію стандарту доказування, як вірогідність доказів, необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
При цьому одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності.
Названий принцип полягає у тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.
Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.
Оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, враховуючи стандарт доказування "вірогідності доказів", суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що докази, надані прокурором, більш вірогідніше підтверджують вирощування відповідачем на спірних земельних ділянках кукурудзи у 2023 році, збір вказаної сільськогосподарської культури, та дохід у розмірі 10 914 890,00 грн, який відповідач міг одержати від використання земель держави, а саме, від реалізації врожаю кукурудзи, вирощеної на спірних земельних ділянках, який (дохід) підлягає відшкодуванню з відповідача на користь держави в особі Міністерства освіти і науки України.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що судом першої інстанції, при прийнятті оскаржуваного рішення, невірно визначено суть спірних правовідносин та норми, які їх регулюють, зокрема, приписи статті 1214 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона могла одержати від цього майна.
Також суд апеляційної інстанції зазначає, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц).
Так, суд першої інстанції, у порушення принципів та стандартів доказування, встановлених Господарським процесуальним кодексом України, відхиливши докази, надані прокурором, на підтвердження позовних вимог, та за відсутності належних, допустимих, вірогідних доказів, на підтвердження заперечень відповідача, фактично застосував концепцію негативного доказу, та, відповідно, дійшов помилкового висновку про недоведеність позовних вимог.
Доводи відповідача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу та у запереченнях на відповідь на відзив, про те, що тільки з моменту набрання законної сили постановою Північного апеляційного господарського суду від 23.09.2024 у справі № 927/865/23 відповідач може вважатись особою, яка дізналась про володіння чужим майном без достатньої правової підстави, суд апеляційної інстанції відхиляє, з огляду на наступне.
У постанові Верховного Суду від 03.11.2022 у справа № 910/9185/19 зазначено, що вимога про повернення потерпілому майна, набутого безпідставно за статтями 1212, 1213 Цивільного кодексу України є основною в кондиційному зобов`язанні, але не вичерпує його змісту, адже поряд з нею існує право потерпілого на відшкодування доходів від такого майна відповідно до абзацу першого частини першої 1214 Цивільного кодексу України.
За змістом абзацу 1 частини 1 статті 1214 Цивільного кодексу України право на відшкодування доходів від безпідставно набутого майна може бути реалізоване за сукупності таких складових: 1) право вимагати відшкодування доходів може бути реалізоване власником або особою, яка володіє, користується чи експлуатує майном на законній підставі або з інших законних підстав має право на отримання доходу від використання цього майна; 2) доходи повертаються саме особою, яка володіє або володіла, майном безпідставно; 3) повертаються доходи, які ця особа одержала або могла одержати від такого майна; 4) повертаються доходи отримані з часу, коли набувач дізнався або міг дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави.
Отримання або можливість отримання набувачем відомостей про неправомірність володіння чужим майном є моментом, з якого виникає обов`язок повернути фактично отримані від спірного майна доходи, або доходи, які могли бути отримані за нормальних умов.
Отже, за загальним правилом умовою виникнення додаткового кондиційного обов`язку з повернення доходів від безпідставно набутого майна є лише недобросовісна поведінка набувача, адже за період, коли останній був упевнений у підставності свого збагачення і не повинен був знати про протилежне, відшкодування кондикційних доходів цією нормою не передбачено (відповідна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.01.2024 у справі № 910/3943/21 (910/9185/19), від 19.08.2025 у cправі № 902/16/24).
При цьому у практиці Верховного Суду вже сформовано підходи щодо визначення добросовісності поведінки набувача, зокрема щодо встановлення моменту, з якого особа вважається такою, що знала або могла знати про володіння майном без достатньої правової підстави у розумінні статті 1214 Цивільного кодексу України.
Так, у постановах Верховного Суду від 03.11.2022 у справа № 910/9185/19, 25.01.2024 у справі № 910/3943/21 (910/9185/19), від 19.08.2025 у cправі № 902/16/24 зазначено, що за умови, якщо незаконне заволодіння майном відбулося внаслідок порушення вимог закону відповідачем, то останній у розумінні абзацу першого частини першої статті 1214 Цивільного кодексу України вважається таким, що знав або мав знати про володіння ним майном без достатньої правової підстави з моменту заволодіння.
Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18, якщо незаконне заволодіння майном відбулося внаслідок порушення вимог закону, то відповідач вважається таким, що знав або мав знати про володіння ним майном без достатньої правової підстави з моменту заволодіння майном.
З огляду на сформовані у практиці Верховного Суду підходи до застосування статті 1214 Цивільного кодексу України та встановлені у даній справі обставини щодо визнання недійсними договору підряду та купівлі-продажу, суд апеляційної інстанції зазначає, що для цілей визначення моменту, з якого набувач "знав або мав знати" про відсутність достатньої правової підстави для володіння (користування) майном (земельними ділянками), вирішальним є не момент ухвалення судового рішення про недійсність вказаних правочинів, а момент фактичного заволодіння (початку користування) цим майном, оскільки, за встановленими обставинами, заволодіння (збереження) майна у вигляді користування земельними ділянками відбулося внаслідок порушення вимог закону з боку Фермерського господарства "Флеш", яке, оформлюючи фактичні орендні відносини удаваними договорами підряду та купівлі-продажу, усвідомлювало або принаймні повинно було усвідомлювати відсутність належної правової підстави для такого користування, то у розумінні абзацу 1 частини 1 статті 1214 Цивільного кодексу України відповідач вважається таким, що знав або мав знати про володіння майном без достатньої правової підстави саме з моменту заволодіння ним. За таких умов зазначеним моментом є момент укладення як договорів підряду та купівлі-продажу, які у подальшому визнано у судовому порядку недійсними.
Інші доводи, відповідача, спростовуються висновками, наведеними у даній постанові суду апеляційної інстанції.
Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.
Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового про задоволення позову.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У відповідності з пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Частиною 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України).
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення зокрема є: нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 1 ст. 277 ГПК України).
При прийнятті оскаржуваного рішення суд першої інстанції неповно з`ясував обставин, що мають значення для справи, невірно встановив обставини справи, що призвело до прийняття незаконного рішення, тож колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення господарського суду у даній справі - скасуванню з прийняттям нового про задоволення позову.

Судові витрати
Відповідно до частини 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати (судовий збір) за подачу позову до суду першої інстанції та за подачу апеляційної скарги покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Чернігівської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Чернігівської області від 18.11.2025 у справі № 927/590/25 - задовольнити.
2. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 18.11.2025 у справі № 927/590/25 - скасувати, прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.
3. Стягнути з Фермерського господарства "Флеш" (ідентифікаційний код 37915768, адреса: 16670, Чернігівська обл., Ніжинський р-н, с. Вікторівка, вул. Гавриша, 57) в дохід держави в особі Міністерства освіти і науки України (ідентифікаційний код 38621185, адреса: 01135, м. Київ, пр-т Берестейський, 10) 10 914 890,00 грн (десять мільйонів дев`ятсот чотирнадцять тисяч вісімсот дев`яносто гривень) вартості врожаю кукурудзи 2023 року, вирощеного на земельних ділянках закладу освіти.
4. Стягнути з Фермерського господарства "Флеш" (ідентифікаційний код 37915768, адреса: 16670, Чернігівська обл., Ніжинський р-н, с. Вікторівка, вул. Гавриша, 57) на користь Чернігівської обласної прокуратури (ідентифікаційний код 02910114, адреса: 14000, м. Чернігів, вул. Князя Чорного, 9) 130 978,68 грн (сто тридцять тисяч дев`ятсот сімдесят вісім гривень 68 копійок) судового збору за подачу позову та 196 468,02 грн (сто дев`яносто шість тисяч чотириста шістдесят вісім гривень 02 копійки) судового збору за подачу апеляційної скарги.
5. Видачу наказів на виконання даної постанови доручити Господарському суду Чернігівської області. 
6. Матеріали справи № 927/590/25 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

У зв`язку з перебуванням судді Гончарова С.А. у період з 13.06.2026 по 15.06.2026 у відрядженні та у період з 16.06.2026 по 01.07.2026 у відпустці, а також у зв`язку з перебуванням судді Тищенко О.В. у період з 12.06.2026 по 24.06.2026 у відрядженні та у період з 25.06.2026 по 26.06.2026 у відпустці повний текст постанови складено і підписано 02.07.2026.

Головуючий суддя О.М. Сибіга 

Судді О.В. Тищенко

С.А. Гончаров