ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 квітня 2026 року	Справа № 495/1045/26	
 	Номер провадження 3/495/483/2026	

Суддя Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Братків І.І., розглянувши матеріали, які надійшли з відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України про притягнення до адміністративної відповідальності:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Дніпропетровськ, гр. України, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , офіційно не працює,
за ч.1 ст. 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
ВСТАНОВИЛА:
11.02.2026 до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України надійшов протокол серії ПдРУ №379934 від 07.02.2026 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст. 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП).
Із матеріалів справи вбачається, що 07.02.2026 о 22:00 год. прикордонним нарядом "Контрольний пост" на автодорозі Одеса-Рені М-16 (48 км. 600 м.) на відстані 3900 м. від лінії ДК було виявлено гр. України, який надав на паспортний контроль паспорт гр. Ізраїлю № НОМЕР_2 , будучи у правових відносинах з Україною, громадянином України, на ділянці автодороги Одеса-Рені в районі п/зн №0608 на території Білгород-Дністровського району, Одеської області, чим порушив вимоги ст. 9, 12 ЗУ "Про ДКУ" від 01.11.1997р. №1777-ХІІ, ч. 2 ст. 6 ЗУ "ППК" від 05.11.2009р. №1710-VІ, ст. 2, 3 ЗУ "Про порядок виїзду і в`їзду в Україну громадян України", п. 2 "Правил перетину ДКУ" затвердженого ПКМУ від 27.01.1995р. №57, чим порушив ст. 204-1 ч.1 КУпАП.
14.04.2026 через систему "Електронний суд" від представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Малега С.О. надійшли заперечення по справі з яких вбачається наступне.
Так, у 2007 році Позивач у встановленому законом порядку вибув на постійне місце проживання до Держави Ізраїль, оформив виїзд на постійне місце проживання за кордон через компетентні органи України, здав паспорт громадянина України, знявся з реєстрації місця проживання та з військового обліку, тобто припинив фактичне постійне проживання на території України, отже і припинив постійний правовий зв`язок з Україною.
Вказані обставини підтверджуються наступними документами:
27.02.2026 року, адвокат Малега С.О. звернулась з адвокатським запитом до ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, з метою отримання інформації та документів, з приводу ОСОБА_1 .
Так, у відповідь на адвокатський запит направило листа (вих. № 1201.4.1 4042/12.3-26 від 05.003.2026 року), в якому повідомлялось, що згідно архівних обліків ГУ ДМС у Дніпропетровській області гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у 2007 році оформлено документи для виїзду за кордон на постійне місце проживання до Держави Ізраїль (рішення прийнято 04.04.2007 року - ВГІРФО УМВС України в Дніпропетровській області, архівна справа № 2386).
Відповідно до вимог чинного законодавства, яке діяло на момент оформлення документів для виїзду за кордон на постійне місце проживання до Держави Ізраїль для вищезазначеної особи, рішення про оформлення документів для виїзду за кордон на постійне проживання приймалось після проведення відповідних перевірок шляхом заповнення відповідної відмітки в заяві ОСОБА_1 . Тобто, складання окремого рішення про надання дозволу на виїзд на постійне місце проживання чи оформлення документів для виїзду за кордон на постійне проживання, не передбачалось.
На момент виїзду гр. ОСОБА_1 був документований паспортом громадянина України серії НОМЕР_3 , виданий 20.02.1996 Жовтневим РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області та паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_4 , дата видачі 26.04.2007, орган видачі – 1201.
Відповідно до положень, закріплених розпорядчими документами МВС, які діяли у 2007 році на момент оформлення на ім`я ОСОБА_1 документів для виїзду за кордон на постійне місце проживання до Держави Ізраїль, зокрема Порядку провадження за заявами про оформлення паспортів громадянинаУкраїни для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, затвердженого наказом МВС від 21 грудня 2004 року № 1603 (втратив чинність 16.08.2016) (далі – Порядок), при оформленні паспорта для виїзду за кордон на постійне проживання на четвертій чи п`ятій сторінці паспорта для виїзду за кордон проставлявся штамп "Постійне проживання" (додаток 4), який скріплювався печаткою, а паспорт громадянина України з відміткою про зняття з реєстраційного обліку, в таких осіб, підлягав вилученню та знищенню в установленому порядку.
Відповідно до вимог пункту 7 Порядку, 08.06.2007 року у ОСОБА_1 вилучено паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 та передано для знищення в установленому порядку до територіального підрозділу ДМС за місцем його видачі.
Згідно талону зняття з реєстраційного обліку за місцем проживання, який міститься в архівній справі, 26.04.2007 гр. ОСОБА_1 знято з реєстраційного обліку з адреси: АДРЕСА_1 , у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання до Держави Ізраїль на підставі рішення ВГІРФО УМВС України в Дніпропетровській області від 04.04.2007 року.
Крім того, 24.02.2026 року, адвокат Малега С.О. звернулась з адвокатським запитом до ІНФОРМАЦІЯ_3 , з метою отримання інформації та документів, з приводу ОСОБА_1 .
У відповідь на запит було отримано листа (вих.. № 29/4/1584 від 10.03.2026 року), яким повідомлялось, що відповідно до відомостей, які містяться у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, ОСОБА_1 не перебуває на військовому обліку ІНФОРМАЦІЯ_4 , «не прив`язаний до військомату».
У 2007 році ОСОБА_1 отримав ізраїльське громадянство.
Отже, ОСОБА_1 , понад 20 років постійно проживає в Ізраїлі, має ізраїльське громадянство, офіційно працевлаштований, є платником податків, має сім`ю та утримує малолітню дитину. Крім того, він має фінансові зобов`язання, зокрема сплачує іпотечний кредит за власний житловий будинок. Тобто, центр його життєвих інтересів повністю знаходиться в Ізраїлі.
У 2026 році, на декілька днів приїхав до України по справах. Попри це, під час спроби повернутися до місця свого постійного проживання в Ізраїлі йому було відмовлено у пропуску через державний кордон України.
Так, 07.02.2026 під час проходження прикордонного контролю у пункті пропуску «Маяки» Позивач, діючи відкрито та законно, пред`явив паспорт громадянина Ізраїлю для виїзду з України.
Незважаючи на це, посадовими особами прикордонної служби йому було відмовлено у виїзді та складено протокол про адміністративне правопорушення.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ПдРУ № 379934 від 07.02.2026 року, складеного інспектором групи тримання ВТТ військової частини НОМЕР_5 НОМЕР_1 прикордонного загону прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 », ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення. Прикордонним нарядом контрольний пост на автодорозі Одеса-Рені № -16 (48 км. 600 м) на відстані 3900 м від державного кордону було виявлено громадянинаУкраїни ОСОБА_1 , який надав на паспортний контроль паспорт громадянина Ізраїлю № НОМЕР_2 на ділянці автодороги, на території Білгород-Дністровського району Одеської області, чим порушив вимоги ст. 9,12 ЗУ «Про державний кордон України», ч.2 ст.6 ЗУ «Про прикордонний контроль», ст. 2, 3 ЗУ «Про порядок виїзду і в`їзду в країну громадян України», п. 2 Правил перетинання державного кордону України.
На переконання Позивача, вказані дії є непропорційними та такими, що істотно порушують права громадянина Ізраїлю на повернення до країни свого громадянства, місця постійного проживання, роботи та сім`ї.
Позивач змушений був повернувся до м. Дніпра, до колишнього місця проживання, та змушений був звернутись за правовою допомогою.
Так, 19.03.2026 року, 23.03.2026 року адвокатом Малегою С.О. направлені запити до Державної прикордонної служби України та НОМЕР_1 прикордонного загону ДПСУ з проханням повідомити, чи приймалося щодо ОСОБА_1 окреме індивідуальне рішення про відмову у пропуску через державний кордон України 07.02.2026 року, та у разі прийняття такого рішення надати його копію належним чином завірену, та іншу інформацію, згідно запиту.
У відповідь на адвокатський запит, надіслано листа (вих.№ 02.1/18831-26 від 27.03.2026 року) яким повідомлялось, що: «за результатами перевірки встановлено, що 07.02.2026 під час проїзду через МТНС «Маяки», розташованого на автодорозі Одеса-Рені (М-15) (48 км 600 м), громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , надав для перевірки закордонний паспорт громадянина Держави Ізраїль № НОМЕР_2 . За результатами проведення контрольних заходів та перевірки за наявними інфомаційними базами Державної міграційної служби України встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином України. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про громадянство України» в Україні принцип єдиного громадянства, у зв`язку з чим у правовідносинах з Україною зазначена особа визнається виключно громадянином України. Разом з тим встановлено, що 07.02.2026 громадянин України ОСОБА_1 вчинив дії, які мають ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, а саме спробу незаконного перетинання державного кордону України поза встановленими пунктами пропуску.
За вказаним фактом уповноваженими службовими особами складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.
Відповідно до статтей 221 та 257 КУпАП матеріали справи направлено для розгляду до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області.
Захисник інформує, що окреме індивідуальне рішення про відмову у пропуску через державний кордон України у даному випадку не приймалося, оскільки особу було виявлено під час спроби незаконного перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску.».
Тобто, з відповіді прикордонного органу вбачається, що обмеження його права на повернення до держави свого постійного проживання, сім`ї, роботи було здійснено:
- без прийняття окремого індивідуального рішення про відмову у перетині державного кордону. Тобто, Відповідач офіційно підтвердив, що жодного індивідуального рішення про відмову у перетині державного кордону не приймалося. А отже, обмеження права Позивача було здійснено фактично, але поза межами будь-якої передбаченої законом процедури, що свідчить про протиправне втручання державного органу без належного правового акту;
- без належного правового обґрунтування;
- як підстава зазначено нібито спробу незаконного перетину державного кордону поза пунктом пропуску (ст. 204-1 КУпАП), тобто із застосуванням неправильної правової кваліфікації.
Під час ознайомлення з матеріалами адміністративної справи № 495/10045/26 (10.04.2026 року відкрито доступ до матеріалів справи в електронному кабінеті адвоката), Позивачу стало відомо про істотні порушення при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, які свідчать про його незаконність та недопустимість як доказу.
1)Внесення змін до протоколу після його складання.
У копії протоколу, яка була вручена Позивачу безпосередньо після його складання 07.02.2026 року, відсутня будь-яка вказівка на статтю КУпАП, що нібито передбачає відповідальність.
Натомість у матеріалах справи, наданих Відповідачем, міститься інший примірник протоколу, у якому дописано синім кольором “ч. 1 ст. 204-1 КУпАП”, причому:
- цей запис виконано іншим почерком;
- використано інший колір чорнила;
- такий запис відсутній у примірнику, вручному Позивачу.
Це свідчить про те, що зміни до протоколу були внесені після його складання, без відома та участі особи, щодо якої його складено.
Внесення будь-яких змін до протоколу після його підписання особою є грубим порушенням закону, неприпустимим та грубо порушує право особи на захист, принцип змагальності, а також вимоги щодо фіксації адміністративного правопорушення.
Аналогічні порушення стосуються і переліку додатків до протоколу.
У матеріалах справи зазначено, що до протоколу нібито додано: паспорт, СЗПН, ПСЗПН; схема виявленого правопорушення; копія документа, що посвідчує особу; витяг.
Водночас у копії протоколу, врученої Позивачу, такі відомості відсутні, записи виконані іншим почерком та іншим кольором чорнила, жодних додатків або схем Позивачу не надавалось.
Це свідчить про те, що зазначені відомості були внесені до протоколу пізніше та не існували на момент його складання.
Враховуючи викладене, протокол містить ознаки внесення змін після його складання, не відповідає фактичним обставинам, складений з істотними порушеннями процедури. Такий документ не може вважатися належним та допустимим доказом у справі.
Додатково повідомила суд, що ОСОБА_1 підготовлено адміністративний позов до Одеського окружного адміністративного суду про визнання протиправними дій посадових осіб прикордонної служби та скасування відмови у перетині державного кордону.
Станом на момент розгляду даної справи зазначений спір по суті ще не вирішений.
На підставі викладеного, просить визнати протокол про адміністративне правопорушення ПдРУ № 379934 від 07.02.2026 року таким, що складений з істотними порушеннями вимог закону та не може бути використаний як доказ у справі та закрити провадження.
Суд, дослідивши матеріали справи, письмові заперечення адвоката Малега С.О., яка діє в інтересах особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст. 204-1 КУпАП з таких підстав.
Відповідності до статті 1 Кодексу, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ст. 9 КУпАП).
Завданням у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. При розгляді кожної справи суддя зобов`язаний з`ясувати обставини, передбачені ст. 280 КУпАП, а винесене у справі судове рішення має ґрунтуватись на конкретних доказах (ст. 245 КУпАП).
Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно із ст. 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства, є забезпечення доведеності вини.
З`ясовуючи обставини справи, суд повинен виходити з положень ст. 251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
У відповідності дост.252 КУпАП оцінка доказів здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Зміст складеного щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення не відповідає вищенаведеним вимогам, оскільки в ньому не наведено суті адміністративного правопорушення, яка повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП, за якою складено протокол, в даному випадку - диспозиції ч.1 ст.204-1 КУпАП, повинна бути викладена таким чином, щоб було зрозуміло, де та за яких обставин проступок був вчинений, в яких саме діях або бездіяльності відобразився. Опис суті правопорушення має відповідати диспозиції правової норми, яка передбачає відповідальність за вказане правопорушення, дані про подію правопорушення слід конкретизувати.
За фабулою протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 вміняється вчинення адміністративного правопорушення, що полягає у спробі незаконного перетинання державного кордону України, і такі дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.1 ст.204-1 КУпАП.
Вирішуючи питання у відповідності до положень до п. 2 ч. 1 ст.278 КУпАП чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення, судом встановлено, що в порушення положень ч.1 ст.256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 не містить суті скоєного адміністративного правопорушення, яка б відповідала диспозиції ч.1 ст.204-1КУпАП
Положеннями ч.1ст.204-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого статтею 204-1 КУпАП, полягає у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.
Викладена у протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає, в чому саме полягає суть вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, не зазначено в чому саме полягають дії з кваліфікуючою ознакою спроба незаконного перетинання, не наведено, які саме дії здійснював останній, протокол не містить жодних відомостей щодо дій, вчинених ОСОБА_1 , які б відповідали об`єктивній стороні правопорушення, передбаченого ст.204-1 КУпАП.
За приписами КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.
У відповідності до положень ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22.10.2010 року № 23-рп/2010 зазначив (п. 4), що Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: юридична відповідальність особи має індивідуальний характер; обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.
Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
З урахуванням наведеного, при вирішенні даної справи суд виходить з принципу презумпції невинуватості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та керується стандартом доведення вини «поза розумним сумнівом».
За змістом частини 1 статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Слід визнати, що належних та допустимих доказів, які б об`єктивно та поза межами розумного сумніву доводили той факт, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.204-1 КУпАП, тобто спробу перетинання державного кордону України матеріали справи не містять.
Однією з обставин, що виключають провадження в справі про адміністративне правопорушення згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, є відсутність події і складу адміністративного правопорушення.
Таким чином наявні у справі докази, які безпосередньо дослідженні судом під час судового розгляду, не підтверджують факт скоєння ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204-1 КУпАП, що є підставою для закриття провадження у справі згідно п.1 ч.1ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст. 62 Конституції України, статтями 7,9,204-1,245,247,284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя,
ПОСТАНОВИЛА:
Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204-1 КУпАП закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 247 Кодексу, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя           Ірина БРАТКІВ