11.05.2026    Справа № 363/1227/26 

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2026 року суддя Вишгородського районного суду Київської області Чірков Г.Є., розглянувши заяву представника відповідача про ухвалення додаткового рішення в справі за позовом Дачного кооперативу інвалідів і ветеранів Великої вітчизняної війни до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
встановив: 
ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 20 квітня 2026 року провадження в цивільній справі за позовом Дачного кооперативу інвалідів і ветеранів Великої вітчизняної війни до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки розгляд цієї справи віднесено до юрисдикції господарського суду.
При закритті провадження судом позивачу роз`яснено, що закриття провадження у справі з підстав неналежної юрисдикції не позбавляє його права на судовий захист, а тому він не позбавлений можливості звернутися з відповідними позовними вимогами до суду в порядку господарського судочинства.
29 квітня 2024 року представником відповідача до суду подано заяву про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення з позивача на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу в 5 000 грн.
Розгляд справи здійснено без повідомлення учасників справи згідно вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 258 ЦПК України судовими рішеннями є ухвали, рішення, постанови та судові накази.
Вимогами ч. 1 ст. 270 ЦПК України встановлено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:
1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;
2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;
3) судом не вирішено питання про судові витрати;
4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Відтак, положення ст. 270 ЦПК України визначають порядок ухвалення саме додаткового рішення суду, а не будь-якого судового рішення. Тобто, в порядку визначеному цією статтею, додаткове рішення суду може бути ухвалено додатково до рішення суду, яким закінчено розгляд справи в позовному провадженні.
Встановлено, що у даній справі за результатами її розгляду постановлено ухвалу про закриття провадження, а не рішення суду по суті спору. 
Отже, судом розгляд спору по суті заявлених позовних вимог не здійснювався та рішення суду, яким вирішено спір між сторонами в порядку позовного провадження, не ухвалювалося.
За таких обставин, підстав для ухвалення додаткового рішення по справі не встановлено.
У той же час, згідно ч. 5 ст. 142 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
Відповідно до п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.
Згідно абз. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. 
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Враховуючи викладене, предмет і підстави позову, характер виниклого спору, а також те, що справа розгляду в порядку цивільного судочинства не підлягає, підстав вважати, що позивачем вчинено необґрунтовані дії по справі, що призвели до понесення витрат відповідачем, у суду немає.
За таких обставин, суд доходить висновку, що понесені відповідачем витрати на правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи, розподілу між сторонами не підлягають та відносяться на рахунок особи, яка їх понесла.
Відтак, в прийнятті додаткового судового рішенні та в компенсації судових витрат відповідачу в цій справі слід відмовити.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 142, 260, 270 ЦПК України, 
ухвалив: 
в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення та компенсації відповідачу судових витрат по справі відмовити.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом 15 днів з моменту її підписання шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги.
Суддя