ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/16829/25 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Денисюка Р.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом керівника Ковельської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства культури України до Управління культури з питань релігій та національностей Волинської обласної військової (державної) адміністрації про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

Керівник Ковельської окружної прокуратури (далі - прокурор) в інтересах держави в особі Міністерства культури України (далі - Міністерство) звернувся з позовом до Управління культури з питань релігій та національностей Волинської обласної військової (державної) адміністрації (далі – Управління, відповідач) про визнання протиправною бездіяльності Управління культури, з питань релігій та національностей Волинської обласної військової (державної) адміністрації, як правонаступника зобов`язань, прав та обов`язків департаменту культури, молоді та спорту Волинської обласної державної адміністрації, щодо невиконання вимог чинного законодавства України із забезпечення складання облікової документації на щойно виявлений об`єкт культурної спадщини – "Вербівка-1, поселення одношарове поморської культури", та неподання до Міністерства культури України пропозицій про занесення вказаного об`єкту культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України та зобов`язання Управління культури, з питань релігій та національностей Волинської обласної військової (державної) адміністрації, як правонаступника зобов`язань, прав та обов`язків департаменту культури, молоді та спорту Волинської обласної державної адміністрації, вчинити дії, спрямовані на забезпечення складання облікової документації на щойно виявлений об`єкт культурної спадщини – "Вербівка-1, поселення одношарове поморської культури", та подання пропозицій до Міністерства культури України про занесення вказаного об`єкту культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на території Рівненської сільської ради Ковельського району наявний об`єкт культурної спадщини – Вербівка-1, поселення одношарове поморської культури, який знаходиться на околиці с. Вербівка. Вказаний об`єкт культурної спадщини занесений до переліку щойно виявлених об`єктів культурної спадщини Волинської області за видом "археологія" наказом управління культури і туризму облдержадміністрації від 29.12.2009 № 151.
Як встановлено із інформації Міністерства культури України в Державному реєстрі нерухомих пам`яток України, як місцевого, так і національного значення, відсутня інформація про вказану пам`ятку археологічної спадщини. Інформація про земельну ділянку, як землі історико-культурного призначення, під пам`яткою археології Вербівка-1, поселення одношарове поморської культури у Державному земельному кадастрі також відсутня. 
Невнесення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України щойно виявленого об`єкту культурної спадщини - Вербівка-1, поселення одношарове поморської культури, який перебуває у такому статусі уже шістнадцятий рік поспіль та не має статусу пам`ятки, сприяє її використанню не за призначенням та, як наслідок, можливому знищенню. Вказане стосується і земельної ділянки, яка відповідно до вимог чинного законодавства належить до земель історико-культурного призначення та є виключно державною власністю.
Посилаючись на норми Закону України від 08 червня 2000 року №1805-ІІІ “Про охорону культурної спадщини” (далі - Закон №1805-III), Порядку обліку об`єктів культурної спадщини, затвердженого наказом Міністерства культури України від 11 березня 2013 року №158 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01 квітня 2013 року за №528/23060, далі - Порядок №158, зі змінами), прокурор зазначив, що Управління як уповноважений орган зобов`язаний забезпечити складання облікової документації на вказаний щойно виявлений об`єкт культурної спадщини та подати пропозиції до Міністерства культури України про його занесення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України. Однак відповідач упродовж тривалого часу цих дій не вчинив, що призводить до порушення правового режиму його використання.
Прокурор вважає, що має місце бездіяльність відповідача, на якого вказаними вище нормативно-правовими актами покладено обов`язок щодо охорони об`єктів культурної спадщини, їх належний догляд та збереження. Невжиття відповідачем заходів щодо подання пропозицій органу охорони культурної спадщини вищого рівня про занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України не сприяє забезпеченню захисту та збереженню об`єктів культурної спадщини. Поряд з тим збереження об`єктів культурної спадщини є одним із пріоритетних завдань держави та становить значний суспільний інтерес. З огляду на те, що уповноважений на захист інтересів держави у спірних правовідносинах орган - МК України - не відреагував на бездіяльність відповідача, то прокурор вказав, що у цьому разі він реалізує надані законом повноваження щодо захисту державних інтересів та звернувся до суду із цим адміністративним позовом, який з наведених вище підстав просив задовольнити.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 05.01.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за цим позовом та розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) (а.с. 63).
У відзиві на позовну заяву відповідач позовні вимоги не визнав та у їх задоволенні просив відмовити (а.с.68-73). В обґрунтування цієї позиції вказав, що відповідно до пункту 2 частини першої статті 6 Закону №1805-III, Порядку №158 занесенню об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України передує визначена послідовна робота спеціально уповноважених органів охорони культурної спадщини на всіх рівнях. Тобто, підготовка органом охорони культурної спадщини облдержадміністрації (Управлінням) подання до Міністерства про надання пропозицій щодо занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток здійснюється на основі відповідних пропозицій, поданих виконавчим органом місцевого самоврядування (відділом освіти) Рівненської сільської ради, який з відповідними пропозиціями до Управління не звертався, облікова документація на об`єкт в Управлінні відсутня, у зв`язку із чим відсутні правові підстави для звернення з відповідним поданням до МКСК України.
Відповідач також зауважив, що ні нормами Закону №1805-III, ні нормами Порядку №158 у попередніх редакціях не було встановлено конкретних строків для подання пропозицій про занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, що цілком правомірно обумовлено специфікою дослідження та обліку окремих об`єктів культурної спадщини. 
У відповіді на відзив (а.с.78-83) прокурор підтримав доводи позову та наголосив, що стаття 6 Закону №1805-III, Порядок №158 не визначають будь-якої етапності занесення об`єкта культурної спадщини до Реєстру. Порядком №158 врегульовано систему обліку об`єктів культурної спадщини незалежно від їх видів та типів; у всіх редакціях зазначений Порядок передбачав подання пропозицій до Мінкультури (тепер МКСК України) саме органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим, обласної, Київської та Севастопольської міськими державними адміністраціями. 
Прокурор наголосив на тому, що відповідач не вказав про наявність об`єктивних обставин, які перешкоджали йому звернутися до Міністерства культури України із пропозиціями про занесення до Реєстру вказаного об`єкта культурної спадщини у період з грудня 2012 року (з моменту внесення до Переліку щойно виявлених об`єктів культурної спадщини), через що такий об`єкт до цих пір не набув статусу “пам`ятки” відповідно до законодавства.
Відповідач заперечення на відповідь на відзив не подав.
Перевіривши доводи сторін у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини.
Наказом Управління культури і туризму Волинської обласної державної адміністрації від 29.12.2009 № 151 затверджено Перелік щойно виявлених об`єктів культурної спадщини Волинської області та до цього переліку внесено об`єкт культурної спадщини "Вербівка-1, поселення одношарове поморської культури", розташоване на околиці села Вербівка (а.с. 21, 21 зворот).
Як встановлено із інформації Міністерства культури України в Державному реєстрі нерухомих пам`яток України, як місцевого, так і національного значення, відсутня інформація про вказану пам`ятку археологічної спадщини. 
Інформація про земельну ділянку, як землі історико-культурного призначення, під пам`яткою археології Вербівка-1, поселення одношарове поморської культури у Державному земельному кадастрі також відсутня.
03.07.2024 Ковельською окружною прокуратурою було скеровано лист №52/1-1273ВИХ-24 на адресу Департаменту культури, молоді та спорту Волинської ОДА стосовно надання інформації про наявність виготовленої облікової документації на вищезгаданий об`єкт культурної спадщини (а.с. 13-14).
Відповідно до листів Волинської обласної військової (державної) адміністрації від 11.07.2024 №1527/02.1-24/2-24, Управління культури, з питань релігій та національностей Волинської обласної військової (державної) адміністрації від 06.08.2025 № 1298/02.1-24/2-25, а також листів Міністерства культури та стратегічних комунікацій України від 31.07.2025 №05/113/5373-25, від 16.10.2025 № 06/113/9826-25, від 12.12.2025 № 06-113/11767-25 облікова документація на щойно виявлений об`єкт археології - Вербівка-1, поселення одношарове поморської культури не виготовлена, а також не ініційовані питанні, на підставі розроблених облікових документів, питання про внесення даного об`єкту культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України (а.с. 15-16, 19-20, 24, 30, 34).
Станом на дату надання цієї відповіді заходи щодо занесення вказаного об`єкту до Державного реєстру відповідачем не вживалися.
При вирішенні спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.
Пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України передбачено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Право на звернення прокурора або його заступника до суду в інтересах держави передбачене статтями 2, 23 Закону України від 14 жовтня 2014 року №1697-VІІ “Про прокуратуру” (далі – Закон №1697-VІІ) та статтею 53 КАС України.
Згідно з абзацом першим частини третьої статті 23 Закону №1697-VII прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Як визначено частинами четвертою, п`ятою статті 53 КАС України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.
Звернення прокурора із цим позовом обумовлене тим, що внаслідок бездіяльності уповноваженого органу - Управління щодо виконання вимог чинного законодавства України щойно виявлений об`єкт культурної спадщини – «Вербівка-1, поселення одношарове поморської культури» не занесений до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, у зв`язку такий об`єкт не набув статусу “пам`ятки”, що створює загрозу використання його третіми особами не за призначенням в порушення вимог пам`яткоохоронного законодавства, а Міністерство не вжило дієвих та ефективних заходів до зобов`язання Департаменту культури, молоді та спорту Волинської обласної державної адміністрації/Управління виготовити облікову документацію на згаданий об`єкт культурної спадщини та направлення пропозицій про занесення об`єкта культурної спадщини до Реєстру.
Тож предметом спору у цій справі є питання додержання вимог пам`яткоохоронного законодавства відповідачем – Управлінням як ініціатором внесення подання (щодо занесення об`єкта культурної спадщини до Реєстру) до МКСК України як органу, уповноваженого на реалізацію цього питання.
Судом враховано приписи частини четвертої статті 54 Конституції України, відповідно до яких культурна спадщина охороняється законом. Держава забезпечує збереження історичних пам`яток та інших об`єктів, що становлять культурну цінність, вживає заходів для повернення в Україну культурних цінностей народу, які знаходяться за її межами.
Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини регулює Закон №1805-III, преамбулою якого установлено, що об`єкти культурної спадщини, які знаходяться на території України, охороняються державою. Охорона об`єктів культурної спадщини є одним із пріоритетних завдань органів державної влади та органів місцевого самоврядування.
За визначенням, наведеним у статті 1 Закону №1805-III, охорона культурної спадщини - система правових, організаційних, фінансових, матеріально-технічних, містобудівних, інформаційних та інших заходів з обліку (виявлення, наукове вивчення, класифікація, державна реєстрація), запобігання руйнуванню або заподіянню шкоди, забезпечення захисту, збереження, утримання, відповідного використання, консервації, реставрації, ремонту, реабілітації, пристосування та музеєфікації об`єктів культурної спадщини.
Отже, регулювання відносин у сфері охорони культурної спадщини спрямоване на її збереження, використання об`єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь.
Згідно зі статтею 3 Закону №1805-III державне управління у сфері охорони культурної спадщини покладається на Кабінет Міністрів України та спеціально уповноважені органи охорони культурної спадщини. До спеціально уповноважених органів охорони культурної спадщини (далі - органи охорони культурної спадщини) належать: центральні органи виконавчої влади, що забезпечують формування та реалізують державну політику у сфері охорони культурної спадщини; орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим; обласні, районні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації; виконавчий орган сільської, селищної, міської ради.
Відповідно до частини другої статті 5 Закону №1805-III до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини, належить, зокрема: реалізація державної політики з питань охорони культурної спадщини; ведення Державного реєстру нерухомих пам`яток України, здійснення координації та контролю за паспортизацією нерухомих об`єктів культурної спадщини; координація робіт з виявлення, дослідження та документування об`єктів культурної спадщини; занесення об`єктів культурної спадщини місцевого значення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України та внесення змін до нього щодо пам`яток місцевого значення.
Пунктом 1 Положення про Міністерство культури та інформаційної політики України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2019 року №885 (зі змінами), визначено, що Міністерство є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України; Міністерство є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику, зокрема, у сфері охорони культурної спадщини.
При цьому на Міністерство відповідно до вимог пункту 4.9 розділу IV Порядку №158 покладено обов`язок координувати стан складання уповноваженими органами облікової документації та, у разі необхідності, приймати рішення про зобов`язання уповноваженого органу забезпечити складання облікової документації.
Постановою Кабінету Міністрів України від 06 вересня 2024 року №1028 Міністерство культури та інформаційної політики України (МКІП) перейменовано на Міністерство культури та стратегічних комунікацій України (МКСК). 
В подальшому, Постановою Кабінету Міністрів України від 29 жовтня 2025 року № 1396 перейменовано Міністерство культури та стратегічних комунікацій України на Міністерство культури України (далі – МК України).
Отже, МК України є органом, який спеціально уповноважений державою на виконання функцій у спірних правовідносинах, зокрема, в частині здійснення контролю за виконанням нормативно-правових актів про охорону культурної спадщини.
Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №912/2385/18, бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону №1697-VІІ, прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону №1697-VІІ, і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва.
На думку суду, у позовній заяві прокурор обґрунтував, в чому полягає порушення інтересів держави та необхідність їх захисту. Зокрема, звернення до суду з позовом у цьому випадку здійснено з метою захисту інтересів держави в сфері охорони культурної спадщини. При цьому МК України після повідомлення прокуратурою про виявлені порушення у сфері охорони культурної спадщини не вжило ніяких дієвих заходів, натомість у листі від 12.12.2025 не заперечило проти представництва прокурором інтересів держави в суді (а.с. 34).
Надаючи правову оцінку обґрунтованості аргументам, наведеним у позові, суд зазначає таке.
У статті 1 Закону №1805-III наводяться визначення термінів:
об`єкт культурної спадщини - визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об`єкти (об`єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність;
пам`ятка культурної спадщини (далі - пам`ятка) - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, або об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (невключення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України;
щойно виявлений об`єкт культурної спадщини - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Переліку об`єктів культурної спадщини відповідно до цього Закону;
облікова документація - документація, що формується в порядку обліку об`єктів культурної спадщини та містить дані щодо цінності об`єкта культурної спадщини, характерних властивостей, що становлять його історико-культурну цінність (предмет охорони об`єкта культурної спадщини), етапів розвитку, просторових, функціональних характеристик, стану збереження, а також дані проведених досліджень.
Як визначено частинами першою, другою статті 14 Закону №1805-III, занесення об`єкта культурної спадщини до Реєстру та внесення змін до нього (вилучення з Реєстру, зміна категорії пам`ятки) провадяться відповідно до категорії пам`ятки: а) пам`ятки національного значення - постановою Кабінету Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини протягом одного року з дня одержання подання; б) пам`ятки місцевого значення - рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини за поданням відповідних органів охорони культурної спадщини або за поданням Українського товариства охорони пам`яток історії та культури, інших громадських організацій, до статутних завдань яких належать питання охорони культурної спадщини, протягом одного місяця з дня одержання подання. Переліки об`єктів культурної спадщини затверджуються рішеннями відповідних органів охорони культурної спадщини.
Об`єкт культурної спадщини "Вербівка-1, поселення одношарове поморської культури", розташоване на околиці села Вербівка набув статусу щойно виявленого об`єкта культурної спадщини ще у 2009 році, тобто з дня його внесення до Переліку. 
Порядок обліку об`єктів культурної спадщини, затверджений наказом Міністерства культури України від 11 березня 2013 року №158 (у редакції наказу Міністерства культури та інформаційної політики України від 01 березня 2024 року №158, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 21 березня 2024 року за №425/41770), визначає систему обліку об`єктів культурної спадщини незалежно від їх видів та типів.
Пунктом 2.1 розділу ІІ Порядку №158 установлено, що виявлення нерухомих об`єктів культурної спадщини та складання на них відповідної облікової документації забезпечують уповноважені органи, а також районні державні адміністрації, виконавчі органи сільської, селищної, міської ради відповідно до їх компетенції у сфері охорони культурної спадщини, зокрема виконують функції Замовника та укладають з цією метою контракти на виявлення, дослідження нерухомих об`єктів культурної спадщини для їх взяття на облік та подальшої державної реєстрації.
Відповідно до пункту 5.1 розділу V Порядку №158 подання щодо занесення до Реєстру щойно виявлених об`єктів культурної спадщини подаються Ініціатором до Міністерства.
За правилами пунктів 4.7, 4.8 розділу ІV Порядку №158 протягом 30 календарних днів з дня прийняття рішення про надання нерухомому об`єкту культурної спадщини статусу щойно виявленого, Ініціатор подає до МКІП разом із супровідним листом подання за формою, наведеною в додатку 6 до цього Порядку, облікову документацію згідно з розділом III цього Порядку, Акт візуального обстеження об`єкта культурної спадщини за формою, наведеною в додатку 7 до цього Порядку, рекомендації Українського інституту національної пам`яті (надалі - Інститут) щодо нерухомого об`єкта культурної спадщини, протокол Консультативної ради та належним чином завірену копію рішення про надання нерухомому об`єкту культурної спадщини статусу щойно виявленого об`єкта культурної спадщини або копію зареєстрованої уповноваженим органом Картки.
Уповноважений орган зобов`язаний забезпечити складання облікової документації на щойно виявлений об`єкт культурної спадщини, внесений до Переліку до набрання чинності цим Порядком, у строк, що не перевищує 3 років з дати занесення об`єкта культурної спадщини до Переліку.
Вимоги до складання облікової картки на нерухомі об`єкти культурної спадщини наведені у розділі III Порядку №158.
Так пунктами 3.1, 3.6 розділу ІІІ Порядку у вказаній редакції передбачено, що на об`єкт, який виявлено в процесі досліджень і щодо якого подано Картку до органу охорони культурної спадщини, складається облікова документація у складі облікової картки за формою, наведеною в додатку 2 до цього Порядку, до якої додаються коротка історична довідка та фотофіксація. Облікова документація складається у двох примірниках. Облікова документація складається державною мовою. Облікова документація у паперовій формі має бути скріплена, пронумерована згідно зі змістом та містити титульний аркуш. Облікову документацію підписує керівник органу охорони культурної спадщини. Титульний аркуш має містити назву об`єкта культурної спадщини, найменування замовника та розробника, ідентифікаційний код та підпис керівника розробника.
Відповідні повноваження та обов`язки щодо розроблення облікової документації та внесення на її підставі пропозиції до Міністерства уповноваженим органом – зокрема органом виконавчої влади обласної державної адміністрації, визначались у Порядку №158 у попередній редакції наказу МКІП від 27 червня 2019 року №501 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19 серпня 2019 року за №941/33912).
Так пунктом 3 розділу III Порядку у наведеній редакції було передбачено, що облікова документація складається з: облікової картки за формою, наведеною у додатку 1 до цього Порядку; історичної довідки; матеріалів фотофіксації сучасного стану об`єкта: фото загального вигляду, фото об`єкта в контексті (навколишньому середовищі), фото найбільш цінних (характерних) елементів об`єкта, фото рухомих об`єктів (деталей), фото інтер`єрів, фото загроз; акту стану збереження за формою, наведеною у додатку 2 до цього Порядку.
Уповноважений орган зобов`язаний забезпечити складання облікової документації на щойно виявлений об`єкт культурної спадщини у строк, що не перевищує трьох років з дати занесення об`єкта культурної спадщини до Переліку (пункт 10 розділу ІІ).
За змістом наведених приписів Порядку №158 у чинній та у попередній редакціях розгляду питання внесення об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України передує взяття на облік об`єкта культурної спадщини та оформлення облікової документації.
Відповідно до пункту 1.2 розділу І Порядку №158 (в редакції наказу МКІП від 01 березня 2024 року №158) Державний реєстр нерухомих пам`яток України - банк даних, сформованих за єдиними ознаками та принципами, що містить відомості про пам`ятки культурної спадщини (далі - Реєстр).
Порядком №158 визначено вичерпний перелік уповноважених органів, які зобов`язані забезпечувати складання облікової документації на щойно виявлений об`єкт культурної спадщини.
Згідно із пунктом 1.4 розділу І Порядку №158 ініціаторами розгляду питань занесення об`єкта культурної спадщини до Реєстру, внесення змін до відомостей Реєстру, передбачених абзацами другим - п`ятим пункту 1 розділу V цього Порядку, та внесення змін до Реєстру (далі - Ініціатор) є: уповноважений орган - за категорією пам`ятки національного значення; уповноважений орган, Українське товариство охорони пам`яток історії та культури, інші громадські організації, до статутних завдань яких належать питання охорони культурної спадщини - за категорією пам`ятки місцевого значення.
У пункті 1.2 розділу І Порядку №158 термін “уповноважений орган” означає орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим, обласна, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації.
Таке ж визначення містив пункт 2 розділу І Порядку №158 в редакції наказу МКІП від 27 червня 2019 року №501.
Вказане відповідає пункту 2 частини першої статті 6 Закону №1805-ІІІ, відповідно до якого до повноважень органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій відповідно до їхньої компетенції належить: подання пропозицій центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини про занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України та про внесення змін до нього.
Таким чином, аналіз положень частини першої статті 14 та частини першої статті 6 Закону №1805-ІІІ, Порядку №158 у їх взаємозв`язку свідчить про те, що занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України здійснюється за поданням (пропозицією) органу охорони культурної спадщини обласних державних адміністрацій.
За змістом Порядку №158 як в останній, так і в попередній редакціях орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим, обласна, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації є уповноваженим органом; уповноважений орган зобов`язаний забезпечити складання облікової документації.
Пунктом 1 Положення про Управління культури з питань релігій та національностей Волинської обласної державної адміністрації, затвердженого розпорядженням начальника Волинської обласної військової адміністрації від січня 2025 року (а.с.36-42), визначено, що Управління утворено головою Волинської обласної державної адміністрації шляхом поділу департаменту культури, молоді та спорту Волинської обласної державної адміністрації.
Відповідно до підпунктів 17, 21 пункту 5 цього Положення основними завданнями управління відповідно до покладених на нього повноважень у галузі культури, з питань релігій та національностей є: формування та подання у встановленому порядку Міністерству культури та стратегічних комунікацій України пропозицій щодо: занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України та внесення змін до нього; виконання функцій замовника, укладання з цією метою контрактів про виявлення, дослідження, консервацію, реставрацію, реабілітацію, музеєфікацію, ремонт, пристосування об`єктів культурної спадщини та інші заходи щодо охорони культурної спадщини.
Наведене дає підстави для висновку, що направлення подання (пропозицій) до МКІП (МК) з метою занесення щойно виявленого об`єкта культурної спадщини "Вербівка-1, поселення одношарове поморської культури", розташоване на околиці села Вербівка до Реєстру законом покладається на орган охорони культурної спадщини обласної державної адміністрації, який був зобов`язаний також попередньо забезпечити складання облікової документації протягом трьох років після внесення пам`ятки до Переліку щойно виявлених об`єктів культурної спадщини.
Разом з тим, як встановлено судом та підтверджено листами Волинської обласної військової (державної) адміністрації від 11.07.2024 №1527/02.1-24/2-24, Управління культури, з питань релігій та національностей Волинської обласної військової (державної) адміністрації від 06.08.2025 № 1298/02.1-24/2-25, а також листами Міністерства культури та стратегічних комунікацій України від 31.07.2025 №05/113/5373-25, від 16.10.2025 № 06/113/9826-25, від 12.12.2025 № 06-113/11767-25 відповідне подання (пропозиції) про занесення щойно виявленого об`єкта культурної спадщини "Вербівка-1, поселення одношарове поморської культури", розташоване на околиці села Вербівка до Державного реєстру нерухомих пам`яток України Управлінням до МК України не скеровувались.
Відповідачем не надано доказів того, що з часу внесення вказаного об`єкта до Переліку щойно виявлених об`єктів культурної спадщини ним вживалися заходи щодо забезпечення виготовлення облікової документації з метою подання пропозицій про занесення об`єкта до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.
Як зауважив Верховний Суд у постанові від 19 червня 2018 року у справі №464/2638/17, триваюче порушення – це проступок пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу.
Таким чином, внаслідок бездіяльності уповноваженого органу, Управління, об`єкт культурної спадщини – "Вербівка-1, поселення одношарове поморської культури", розташоване на околиці села Вербівка” не занесений до Державного реєстру нерухомих пам`яток України до цього часу, що має ризики його використання з порушенням вимог пам`яткоохоронного законодавства.
З урахуванням встановлених обставин справи, наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, та враховуючи також, що у позовній заяві прокурор обґрунтував, в чому полягає порушення інтересів держави та необхідність їх судового захисту, то поданий в інтересах держави позов належить задовольнити.
Частиною другою статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Доказів понесення таких витрат матеріали справи не містять, а судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2422,40 грн згідно із платіжною інструкцією від 23.12.2025 №3343 (а.с.12) з відповідача за правилами частини другої статті 139 КАС України стягненню не підлягають.
Керуючись статтями 243-246, 255, 262, 295 КАС України, суд 

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.
Визнати протиправною бездіяльність Управління культури, з питань релігій та національностей Волинської обласної державної адміністрації щодо невиконання вимог чинного законодавства України із забезпечення складання облікової документації на щойно виявлений об`єкт культурної спадщини – "Вербівка-1, поселення одношарове поморської культури", розташоване на околиці села Вербівка” та неподання до Міністерства культури України пропозицій про занесення вказаного об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.
Зобов`язати Управління культури, з питань релігій та національностей Волинської обласної державної адміністрації вчинити дії, спрямовані на забезпечення складання облікової документації на щойно виявлений об`єкт культурної спадщини – “Вербівка-1, поселення одношарове поморської культури", розташоване на околиці села Вербівка” та подання пропозицій до Міністерства культури України про занесення вказаного об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст.295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи. 
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 
Позивач: керівник Ковельської окружної прокуратури (45000, м. Ковель, вул. Шевченка, 7).
Позивач: Міністерство культури України (01601, м. Київ, вул. І. Франка, 19, код ЄДРПОУ 43220275).
Відповідач: Управління культури, з питань релігій та національностей Волинської обласної державної адміністрації (43027, Волинська обл., м. Луцьк, Київський м-н, 9, код ЄДРПОУ 45841565). 

Суддя Р.С. Денисюк