Справа № 461/5409/24 Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький В.В. 
Провадження № 22-ц/811/3666/25 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

19 травня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Шандри М.М.
суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.
секретар: Черевко В.В.
за участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 01 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відшкодування шкоди заподіяної кримінальним правопорушенням,
ВСТАНОВИЛА:
У червні 2024 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відшкодування шкоди заподіяної кримінальним правопорушенням.
Із врахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила стягнути солідарно з відповідачів моральну шкоду у розмірі 100 000 грн.
В обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що у провадженні Галицького районного суду м. Львова перебувала справа про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.152 КК України. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 23.01.2024 у справі №461/10645/23, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152 КК України відносно потерпілої ОСОБА_3 та застосовано до ОСОБА_4 , примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом. Вказує, що у зв`язку з пережитим сексуальним насильством ОСОБА_3 зазнала негативних психологічних наслідків, які негативно вплинули на її психоемоційний стан здоров`я, а саме остання змушена була звертатись за отриманням психологічної підтримки з метою мінімізації психотравмуючого ефекту, який настав в результаті травмуючих подій. ОСОБА_3 є внутрішньо переміщеною особою, яка була змушена залишити свій дім у зв`язку з агресією з боку рф та пов`язаними з цим активними бойовими діями, зазнала значних моральних страждань в ході досудового розслідування та судового розгляду справи № 461/10645/23. Зазначає, що у зв`язку з тим, що на момент вчинення кримінального правопорушення винний ОСОБА_1 проживав разом з батьками – ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , останні в силу закону несуть солідарний обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди заподіяної кримінальним правопорушенням відповідно до ч. 2 ст. 1186 ЦК України.
Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 01 жовтня 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 40000 гривень 00 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі – по 300 гривень з кожного.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Рішення суду оскаржили ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .
В апеляційній скарзі посилаються на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Зазначають, що суд першої інстанції не встановив, а ОСОБА_3 не довела того факту, шо лише батьки на відміну від інших осіб, правоохоронних органів, громадськості, медичних органів, були обізнані про стан психічного здоров`я їхнього сина, але при цьому не вжили належних заходів. Суд дійшов безпідставних висновків, що саме бездіяльність відповідачів, яка виразилася у невжитті заходів щодо госпіталізації повнолітнього сина ОСОБА_4 призвела до спричинення неосудною особою шкоди потерпілій ОСОБА_3 .
Просять рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.
У судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просили апеляційну скаргу задовольнити, покликаючись на доводи, викладені у скарзі. Інші учасники у судове засідання не з`явились, хоча були належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. 
Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно із ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.
Пунктом третім частини другої статті 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. 
Згідно статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1186 Цивільного кодексу України, якщо шкоди було завдано особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними у зв`язку з психічним розладом або недоумством, суд може постановити рішення про відшкодування цієї шкоди її чоловіком (дружиною), батьками, повнолітніми дітьми, якщо вони проживали разом з цією особою, знали про її психічний розлад або недоумство, але не вжили заходів щодо запобігання шкоді.
У постанові Верховного Суду від 11 липня 2019 року (справа № 717/304/16-ц, провадження № 61-24272 св18) зазначено, що згідно частини другої статті 1186 ЦК України, якщо шкоди було завдано особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними у зв`язку з психічним розладом або недоумством, суд може постановити рішення про відшкодування цієї шкоди її чоловіком (дружиною), батьками, повнолітніми дітьми, якщо вони проживали разом з цією особою, знали про її психічний розлад або недоумство, але не вжили заходів щодо запобігання шкоді. Правила цієї норми передбачають вимоги, яким повинні відповідати такі особи на момент завдання шкоди: а) бути повнолітніми; б) проживати разом з цією особою; в) знати про її психічний розлад або недоумство.
Судом установлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Згідно з відповіддю Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, за адресою АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .
Відповідно до медичної картки №2541/23 КНП Лор «ЛОКПЛ» стаціонарного хворого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діагноз: змішані та інші розлади особистості. Рекомендації: динамічне спостереження лікаря-психіатра, прийом підтримуючого лікування. Дата госпіталізації 04.04.2023, дата виписки 24.04.2023.
Відповідно до висновку експертизи Львівської філії судово-психіатричних експертиз ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричних експертиз та моніторингу наркотиків МОЗ України» №625 від 29.06.2023 (проведеної у межах кримінального провадження №1202314140000460), ОСОБА_4 страждає на хронічне психічне захворювання у формі органічного шизофреноподібного синдрому. У зв`язку з цим він не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними як на момент проведення експертизи, так і в період вчинення інкримінованого йому правопорушення.
Відповідно до відповіді КНП ЛОП «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень» №6046 від 15.11.2023, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , на обліку не перебуває.
Згідно відповіді КНП ЛОР «Львівський обласний клінічний психоневрологічний диспансер» від 21.11.2023 №3983, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , за психіатричною допомогою не звертався.
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 23.01.2024 (у справі №461/10645/23) до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом.
Відповідно до вищезазначеної ухвали суду, у ході досудового розслідування встановлено, що 20.09.2023 ОСОБА_4 вчинив щодо потерпілої ОСОБА_3 суспільно небезпечне діяння, яке містить ознаки злочину, передбаченого ч.1 ст.152 КК України (зґвалтування). Згідно з висновком судово-психіатричної експертизи №1174 від 25.10.2023, ОСОБА_4 страждає тяжким психічним розладом у вигляді органічного шизофреноподібного розладу та як на момент вчинення діяння, так і на час проведення експертизи не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. У зв`язку з цим суд дійшов висновку про необхідність застосування до ОСОБА_4 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом.
Відповідно до висновків психологів  ОСОБА_6 б/н від 09.01.2025 та ОСОБА_7 ,у ОСОБА_3 виявлено суттєве погіршення психологічного стану внаслідок пережитої травматичної події, що проявляється емоційною нестабільністю, труднощами у спілкуванні та довірі до людей, зниженням працездатності, порушенням уваги і пам`яті, а також ризиком розвитку посттравматичного розладу. У зв`язку з цим їй рекомендовано психологічну та психотерапевтичну допомогу.
Враховуючи вказані обставини, ОСОБА_3 зазнала душевних страждань та інших негативних наслідків у результаті дій, вчинених ОСОБА_4 , який страждає тяжким психічним розладом.
Під час вирішення питання про стягнення шкоди з батьків особи, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними у зв`язку з психічним розладом або недоумством, обов`язковому установленню судом підлягають обставини, які достовірно указують на те, чи знали батьки такої особи про її психічний розлад та чи вжили заходів щодо запобігання шкоди.
У цьому випадку встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , проживаючи разом із ОСОБА_4 знали про наявність у нього психічного захворювання, однак не вжили належних заходів щодо ініціювання надання йому психіатричної допомоги з метою запобігання вчиненню суспільно небезпечних дій, відтак суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що на відповідачів слід покласти обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди, яка була завдана позивачу внаслідок протиправних дій неосудною особою – ОСОБА_4 .
Доказів протилежного суду не надано.
Враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнала позивач, а також, з урахуванням глибини та тривалості душевних страждань, негативних змін у житті позивача, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд прийшов до правильного висновку про необхідність часткового задоволення позову та стягнення з відповідачів на користь позивача 80 000 грн моральної шкоди.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Доводи апеляційної скарги правильних висновків місцевого суду не спростовують.
Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення – без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, 
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Галицького районного суду м. Львова від 01 жовтня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
Повний текст постанови складено:19.05.2026.

Головуючий  

Судді