Єдиний унікальний номер: 378/438/26 
Провадження № 2/378/446/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2026 року Ставищенський районний суд Київської області в складі:
головуючого - судді:    Скороход Т.  Н.,
за участю секретаря: Соколової О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Ставище справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

До суду з вказаним позовом звернулося ТОВ «Споживчий центр» з посиланням на те, що 8 серпня 2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем укладено кредитний договір (оферти) № 08.08.2025-100001490, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 20000 грн., строком на 217 днів, дата повернення (виплати) кредиту — 12.03.2026, зі сплатою процентної ставки «Стандарт» в розмірі 1 % за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 3 чергових періодів користування кредитом, зазначених у графіку; процентної ставки «Економ» в розмірі 0,5 % за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами , в яких застосовується процентна ставка «Стандарт»; комісії пов`язаної з наданням кредиту у розмірі 9 % від суми кредиту, що становить 1800 грн.; комісії за обслуговування кредитної заборгованості — 1800 грн. у кожному з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом. Сторони домовилися, що позичальник, що позичальник, який прострочив виконання будь-якого грошового зобов`язання за договором у терміни/строки, що передбачені договором, на вимогу кредитодавця зобов`язаний сплатити кредитодавцю суму заборгованості з урахуванням 170000% річних від суми заборгованості за весь час прострочення відповідно до ст. 625 ЦК України. 10.08.2025 між кредитодавцем та позичальником було укладено додатковий договір за яким сторони домовилися за взаємною згодою та ініціативою позичальника збільшити суму кредиту, якам з дати укладення даного додаткового договору становить 22000 грн. і складається з усіх траншів, зазначених в договорі. За даним додатковим договором кредитодавець надав позичальнику другий транш у розмірі 2000 грн., строком на 215 днів. Комісія за надання другого траншу — 9% від суми 2 траншу, що дорівнює 180 грн. та сплачується згідно графіку платежів. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості з дати укладення даного додаткового договору — 1980 грн., починаючи з чергового періоду, наступного за першим черговим періодом. Кількість і порядкові номери чергових періодів, у яких сплачується комісія за обслуговування, не змінюються даним додатковим договором. Грошова сума у розмірі різниці між комісією за обслуговування у черговому періоді (у черговому періоді № 1), у якому надається транш, встановленою до та з дати укладення даного додаткового договору, становить 180 грн., нараховується та обліковується в день укладення даного додаткового договору та сплачується у складі відповідного чергового платежу згідно графіку платежів, встановленого даним додатковим договором. ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі. Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконувала, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 64000 грн., в тому числі: 22000 грн. – по тілу кредиту; 27280 грн. – по відсотках; 3960 грн. — додаткової комісії (за обслуговування кредитної заборгованості) та 10760 грн. — відсотків, нарахованих згідно ст. 625 ЦК України.
Позивач просить суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 64000 грн. та судові витрати.
Ухвалою судді Ставищенського районного суду Київської області від 21 квітня 2026 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін (а. с. 48-49).
Представник позивача в судове засідання не прибув, ТОВ «Споживчий центр» про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 53-56), в позовній заяві зазначило, що просить справу розглядати без участі представника (а.с. 2-11). Представником позивача подано відповідь на відзив (а.с. 64-74), в якій просить позовні вимоги задовольнити. Зазначив, що відповідач, заперечуючи проти позову, не надав жодних доказів на підтвердження своїх заперечень або спростування доводів позивача. Відтак, за повної відсутності будь-яких доказів з боку відповідача, її заперечення проти позовних вимог мають виключно декларативний характер та не спрямовані на спростування конкретних фактичних обставин, доведених позивачем належними та допустимими доказами. Щодо укладення кредитного договору зазначили, що спірний кредитний договір у електронній формі, що відповідно до норм чинного законодавства прирівнюється до письмової. Відповідач підписала документи, що складають кредитний договір, за допомогою одноразового ідентифікатора, який було надіслано у смс- повідомленні на номер, вказаний останньою, як фінансовий та використано для підписання кредитного договору. Відповідач не заперечує, що відповідний засіб зв`язку належить їй, або що на час укладення спірних договорів вона втратила вказаний засіб зв`язку, що може бути підтверджено відповідними засобами доказування. Без реєстрації та здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету та без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, кредитний договір не був би укладений. Відтак, відповідачем та позивачем було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов правочину (кредитного договору), та підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором, що підтверджується належними доказами. Вказані обставини відповідач не спростувала належними та допустимими доказами. Щодо видачі коштів відповідачу зазначили, що позивачем було перераховано кошти на картковий рахунок відповідача за допомогою інтернет-еквайрингу. Згідно договору про надання послуг еквайрингу, порядок здійснення платіжної операції відбувався за допомогою інформаційного обміну електронними повідомленнями між програмно-технічними комплексами позивача та надавачем послуг еквайрингу, в свою чергу, відповідні повідомлення не є платіжними інструкціями в розумінні закону України «Про платіжні послуги». Такі докази, як повний номер платіжної картки відповідача, банківські виписки з рахунку відповідача або інші документи, що підтверджують рух коштів по рахунку фізичної особи в банківській установі тощо у позивача відсутні та не можуть бути ним отримані, оскільки позивач не є банківською установою у розумінні Закону України «Про банки і банківську діяльність», не здійснює відкриття чи обслуговування рахунків фізичних осіб та не має правового доступу до інформації про рух коштів за банківськими рахунками клієнтів. Отже, позивач надав на підтвердження доказ видачі кредитних коштів, що є первинним платіжним документом у розумінні Закону України «Про платіжні послуги», оскільки містить усі відомості щодо платіжної операції у відповідності вищезазначеного закону, а відтак - належним та допустимим доказом видачі коштів відповідачу. Разом з тим, заперечуючи проти отримання кредитних коштів відповідач не подала виписки по рахунках, інформацію про рух коштів за спірний період по цим рахункам або клопотання про витребування таких доказів на спростування доказів, наданих позивачем. Таким чином, TOB «Споживчий центр» виконало свої зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору. Сторона позивача вважає безпідставними доводи відзиву про ненадання позивачем виписки по рахунку, як первинного бухгалтерського документу. Крім того, будь-яких претензій щодо невиконання позивачем свого обов`язку по наданню коштів протягом дії договору відповідач не заявляла. Щодо ідентифікації відповідача під час укладання договору зазначили, що відповідачем під час укладення кредитного договору було проведено ідентифікацію через систему BanklD. При подачі позовної заяви додано відомості щодо ідентифікації відповідача через систему Bank ID. Такі відомості були отримані у порядку і у формі, що передбачені Специфікацією взаємодії абонентського вузла з центральним вузлом Системи BankID Національного банку України, затвердженою Рішенням Ради Системи BankID Національного банку України (протокол від 20.09.2022 № В/57-0003/75064 (зі змінами)(протоколи від 09.01.2023 №В/57-0002/3089), що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин. Відтак, від центрального вузла системи BankID Національного банку України були отримані зокрема дані, які однозначно ідентифікують відповідача. Заперечуючи про належність проведення ідентифікації відповідач не підтвердив це відповідними засобами доказування. Щодо процентів за кредитним договором зазначили, що жодних нарахувань поза межами строку кредитування, зокрема, у порядку, передбаченому ст. 625 ЦК України, позивачем не здійснювалось, а позовні вимоги не заявлялись. Крім того, відповідач заперечує проти законності розміру процентів, нарахованих відповідно до умов кредитного договору. Законом України "Про споживче кредитування" передбачено пункт 5 статті 8, що визначає максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1 %. Також, законом України «Про споживче кредитування», передбачено пункт 17 прикінцевих положень, який повністю спростовує доводи відповідача стосовно незаконності розміру процентної ставки. Розділ IV «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про споживче кредитування» доповнено пунктом 17 згідно із Законом № 3498-IX від 22.11.2023, яким передбачено наступне: тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набув чинності 24.12.2023. Також звернули увагу суду, що одночасне заперечення відповідачем факту укладення кредитного договору та надання кредитних коштів, з одного боку, і заперечення умов цього ж договору щодо процентів, комісій та неустойки з іншого, свідчить про наявність суперечливої процесуальної поведінки. Такі доводи відповідача не можуть бути визнані судом послідовними та добросовісними, а відтак підлягають оцінці та мають бути відхилені як такі, що ґрунтуються на зловживанні процесуальними правами та не підлягають судовому захисту. 
Відповідач в судове засідання не прибула, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином шляхом направлення судової повістки на адресу зареєстрованого місця проживання (а.с. 52, 86), про причини неявки суд не повідомила, подала відзив на позовну заяву (а.с. 58-61), в якому просить в задоволенні позову відмовити повністю; у разі якщо суд дійде висновку про часткове задоволення позову відмовити у стягненні відсотків за ст. 625 ЦК України у сумі 10760 грн. як таких, що є відповідальністю за прострочення грошового зобов`язання під час дії воєнного стану та не підлягають стягненню відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України; відмовити у стягненні комісії у сумі 3960 грн., як такої, що не підтверджує фактичного надання їй окремої самостійної послуги; врахувати, що заявлена позивачем сума підлягає зменшенню щонайменше на 14720 грн.; врахувати здійснені платежі у загальній сумі 9000 грн. та перевірити правильність їх зарахування; у разі встановлення неправильного зарахування платежів — врахувати альтернативний контррозрахунок та зменшити розмір можливого стягнення до 47060 грн.. В обґрунтування відзиву зазначила, що із заявленими вимогами не погоджується, вважає їх необґрунтованими, недоведеними належними, допустимими та достатніми доказами, а також такими, що підлягають відхиленню повністю, або істотному зменшенню. Позивачем не надано доказів проходження нею ідентифікації в інформаційній системі кредитодавця, отримання SMS-повідомлення з одноразовим ідентифікатором та введення його нею особисто, доказів того, що вона мала фактичний доступ до номера телефону в момент підписання та входила до особистого кабінету, а також того, що вона акцептувала саме той текст договору та додаткового договору, який поданий до суду. Саме по собі зазначення одноразового ідентифікатора у тексті документа не є безумовним доказом того, що такий ідентифікатор був отриманий та введений саме нею. Звернули увагу на документ BankID, з якого вбачається дата bank_date: 2024-07-01, тоді як спірний кредитний договір нібито укладено 08.08.2025, а додатковий договір — 10.08.2025. Отже, документ BankID не підтверджує, що саме вона 08.08.2025 або 10.08.2025 проходила ідентифікацію, входила до особистого кабінету, отримувала SMS-код, вводила одноразовий ідентифікатор або акцептувала умови спірного договору. Щодо отримання кредитних коштів зазначила, що надані позивачем листи платіжної установи можуть підтверджувати лише факт ініціювання або здійснення переказу на певний номер платіжної картки, однак не є банківською випискою по її рахунку та не є довідкою банку-емітента картки. Формальна відповідність маски картки повному номеру не доводить, що платіжна картка була емітована саме на її ім`я та що саме вона мала можливість розпоряджатися коштами. Позивач не надав довідки банку-емітента про належність картки саме їй, банківської виписки по її рахунку, підтвердження фактичного зарахування коштів саме на її банківський рахунок, доказів того, що вона фактично розпорядилася зазначеними коштами, що платіжні операції не були повернуті, скасовані або оскаржені, належних первинних бухгалтерських і банківських документів, які підтверджують фактичну видачу кредиту саме їй. Щодо строку кредитування та процентів зазначила, що розрахунок, складений самим позивачем, без належного підтвердження первинними документами та без прозорого відображення порядку зарахування платежів, не може вважатися безумовним доказом розміру заборгованості. Заперечила проти стягнення комісії у розмірі 3960 грн., оскільки позивач не довів, яка саме окрема самостійна послуга була фактично надана їй за 3960 грн.. Із умов договору вбачається, що комісія фактично стосується обслуговування кредитної заборгованості, інформаційної підтримки, особистого кабінету, можливості здійснювати платежі онлайн, відновлення паролю, інформування про дати платежів та інших дій, пов`язаних із веденням кредиту. Такі дії не є окремою самостійною послугою для споживача, а становлять елемент діяльності самого кредитодавця з обслуговування кредиту. Крім того, у паспорті споживчого кредиту зазначено, що додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, обов`язкові для укладення договору, не надаються. Це суперечить позиції позивача про стягнення з неї комісії як окремого платежу. Відповідач також заперечила проти стягнення з неї  відсотків за ст. 625 ЦК України у сумі 10760 грн.. Вказала, що у договорі зазначено, що у разі прострочення виконання грошового зобов`язання позичальник повинен сплатити на користь кредитодавця відсотки річних відповідно до ст. 625 ЦК України у розмірі 170000% річних, із обмеженням 300 грн. за один день прострочення. Зазначені нарахування за своєю правовою природою не є звичайними процентами за користування кредитом, а є відповідальністю за прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за кредитним договором позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця неустойки, штрафу та пені за таке прострочення. Також зазначеною нормою встановлено, що неустойка, штраф, пеня та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 року за прострочення виконання таких договорів, підлягають списанню кредитодавцем. Оскільки заявлена сума 10760 грн. є саме відповідальністю за прострочення грошового зобов`язання за кредитним договором у період дії воєнного стану, вона не підлягає стягненню. Крім того, із матеріалів справи вбачається, що за договором були здійснені платежі: 08.09.2025 року 3500 грн. та 11.09.2025 - 5500 грн. на загальну суму 9000 грн.. Вважає, що при визначенні розміру заборгованості суд має перевірити порядок зарахування здійснених платежів, зокрема чи не були вони зараховані на платежі, які не підлягають стягненню, а саме комісію та відсотки за ст. 625 ЦК України та повинні бути враховані при визначенні реального розміру законної заборгованості. Надала суду альтернативний контррозрахунок, згідно якого максимальний розмір можливого стягнення, без урахування додаткової перевірки правильності зарахування платежів, не може перевищувати 49280 грн. (64000-14720 (мінімальна сума зменшення). Крім того, у разі якщо суд встановить, що платежі у сумі 9000 грн. були неправильно зараховані позивачем на комісію та/або відсотки за ст. 625 ЦК України, просить зменшити розмір можливого стягнення до 47060 грн.. 
Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши подані письмові докази, приходить до наступного.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.
Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
08.08.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 08.08.2025-100001490 (кредитної лінії) (а.с. 29-35).
Відповідно до заявки та відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) (а.с. 32-34) позичальнику надається кредит на наступних умовах: сума кредиту: 20000 грн.; строк, на який надається кредит - 217 днів з дати його надання; дата повернення (виплати) кредиту — 12.03.2026.
Відповідно до п. 6. заявки та відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) даного кредитного договору, процентна ставка «Стандарт» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 3 чергових періодів користування кредитом, зазначених у графіку платежів. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку.
Відповідно до п. 7. заявки та відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) даного кредитного договору, процентна ставка «Економ» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 0,5% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом перших чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка «Стандарт». Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку.
Комісія пов`язана з наданням кредиту - 9 % від суми кредиту, що становить 1800 грн.. Нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту, сплачується згідно графіку платежів (п. 8).
Комісія за обслуговування кредитної заборгованості — 1800 грн. у кожному з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом. Комісія за обслуговування нараховується кредитором та обліковується в перший день кожного з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом, сплачується згідно графіку платежів. Комісія за обслуговування встановлюється (економічна сутність) за організацію та забезпечення надання інформаційної підтримки позичальника по телефону, в особистому кабінеті та на відділеннях, забезпечення надання можливості робити платежі онлайн на відділеннях, забезпечення надання можливості відновлення забутого паролю для входу в особистий кабінет як віддалено, так і на відділеннях, забезпечення інформування про дати сплати чергового платежу, консультаційні послуги, інші послуги, які прямо не вказані в даному пункті, однак, надання яких забезпечено кредитодавцем та пов`язане з обслуговуванням кредитної заборгованості. До Комісії за обслуговування кредитної заборгованості не включено послуги, які кредитодавець зобов`язаний надавати позичальнику безоплатно відповідно до чинного законодавства, зокрема, за надання один раз на місяць на вимогу споживача інформації про споживчий кредит (п. 9). 
Денна процентна ставка — 0,84% (п. 12 заявки та відповіді).
Пунктом 16. заявки та відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) даного кредитного договору погоджено, що орієнтовна реальна річна процентна ставка за кредитом становить 2526,92 %. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача 56400 грн.. Загальні витрати за споживчим кредитом 36400 грн..
Пунктом 17 заявки та відповіді встановлено, що позичальник, який прострочив виконання будь-якого грошового зобов`язання за договором, зокрема зі сплати кредиту/його частини та/або процентів/їх частини та/або комісії/(їй)/ її (їх) частини (якщо комісія (її) встановлена(і) договором) у терміни/строки, що передбачені договором, на вимогу кредитодавця зобов`язаний сплатити сплатити кредитодавцю суму заборгованості з урахуванням 170000% річних від суми заборгованості за весь час прострочення відповідно до ст. 625 ЦК України.
Згідно з п. 3.1. пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) (кредитної лінії) кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісію (якщо комісія встановлена договором).
Пунктом 3.2. пропозиції встановлено, що кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Позичальник зобов`язується не використовувати кредит для участі в азартних іграх та не перераховувати кредит на рахунки організаторів азартних ігор.
Відповідно до п. 4.1 договору кредитодавець надає позичальнику Кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 4441-11хх-хххх-5227.
Згідно з п. 4.3. пропозиції днем надання кредиту вважається списання відповідної суми коштів з рахунку кредитодавця, а днем погашення кредиту/сплати платежу - день надходження коштів у касу кредитодавця готівкою або зарахування на поточний рахунок кредитодавця, що підтверджується випискою з поточного рахунку кредитодавця. 
Відповідно до п. 6.1. пропозиції позичальник зобов`язався використати кредит на зазначені в договорі цілі, що не суперечать чинному законодавству України і забезпечити своєчасне повернення кредиту та процентів шляхом внесення в касу кредитодавця готівкою або перерахування на рахунок кредитодавця в такі терміни: а) повернення кредиту, сплата процентів, комісії - у терміни та строки, вказані у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; б) проценти річних, які можуть бути нараховані кредитодавцем за прострочення виконання грошових зобов`язань за цим договором, - негайно, з моменту пред`явлення кредитодавцем вимоги (усної чи письмової) про нарахування таких процентів.
Вказані пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), заявка та відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), Інформаційне повідомлення позичальника (а.с. 29-35) підписані одноразовим ідентифікатором Е628 шляхом введення коду з смс-повідомлення, яке було відправлено на фінансовий телефон: 0938434480.
10.08.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено додатковий договір до Кредитного договору № 08.08.2025-100001490 (кредитної лінії) (а.с. 38зв.-40).
Відповідно до заявки та відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) (а.с. 39зв.-40) сторони домовилися за взаємною згодою та ініціативою позичальника збільшити суму кредиту, в зв`язку з чим внести наступні зміни до договору.
За даним додатковим договором позичальнику 10.08.2025 надається 2-й транш у розмірі 2000 грн. шляхом перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 4441-11хх-хххх-5227; строк, на який надається кредит (2-й транш) - 215 днів з дати його надання (а. с. 38 зв.-40).
Сторони домовились, що позичальник відповідно до даного додаткового договору зобов`язаний сплатити комісію, пов`язану з наданням 2-го траншу (частини суми кредиту) – 9% від суми 2-го траншу (частини суми кредиту), що дорівнює 180 грн.. Нараховується кредитодавцем та обліковується в день видачі траншу, сплачується згідно графіку платежів (п. 1.3). 
Комісія за обслуговування з дати укладення даного додаткового договору встановлюється у розмірі 1980 грн.., починаючи з чергового періоду, наступного за першим черговим періодом. Кількість і порядкові номери чергових періодів, у яких сплачується комісія за обслуговування, не змінюються даним додатковим договором, комісія за обслуговування сплачується у чергові періоди NN 2-3. Грошова сума у розмірі різниці між комісією за обслуговування у черговому періоді (у черговому періоді №1), у якому надається транш, встановленою до та з дати укладення даного додаткового договору, становить 180 грн., нараховується та обліковується в день укладення даного додаткового договору та сплачується у складі відповідного чергового платежу згідно графіку платежів, встановленого даним додатковим договором (п. 1.4). 
В зв`язку зі збільшенням суми кредиту змінюється розмір денної процентної ставки та її розрахунок, які з дати укладення даного додаткового договору становлять: 0.85%. При цьому РРПС - 2706.82%, орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача - 62000 грн., загальні витрати за споживчим кредитом - 40000 грн. (п.1.6). 
З копій повідомлень ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 03.04.2026 вбачається, що на підставі договору на переказ коштів ФК-П-2024/01-2 від 01.04.2024, укладеного між ТОВ «Споживчий центр» та ТОВ «Універсальні платіжні рішення», було успішно перераховано кошти 08.08.2025 14:53:13 на суму 20000 грн. на номер картки НОМЕР_1 , номер транзакції в системі iPay.ua – 827160867, призначення платежу: видача за договором кредиту № 08.08.2025-100001490 та 10.08.2025 14:30:36 на суму 2000 грн. на номер картки НОМЕР_1 , номер транзакції в системі iPay.ua – 829014696, призначення платежу: видача за договором кредиту № 08.08.2025-100001490 (а.с. 21-25, 15, 16).
Відповідно до копії розрахунку заборгованості (а.с. 18-20) заборгованість за вказаним кредитним договором становить 64000 грн., з яких 22000 грн. — основний борг; 27280 грн. - заборгованість за відсотками; 10760 грн. — відсотки за ст. 625 ЦК України; 3960 грн. — заборгованість за комісією. 
Позивачем також додано до позовної заяви копії інформації отриманої з центрального вузла системи BankID НБУ на електронний запит на ідентифікацію з даними користувача, яка містить інформацію щодо ПІП позичальника: ОСОБА_1 , дату її народження, РНОКПП, номер телефону, адреса місця реєстрації, дані документа, що ідентифікують особу (а.с. 17зв.), а також паспорту споживчого кредиту, який підписаний одноразовим ідентифікатором (а.с. 26-28, 36-38).
Відповідно до приписів ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Передбачено ст. 628 ЦК України, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір).
Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно зі статтею 10 Закону України «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (стаття 11 Закону).
Згідно положень ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Договір укладений між сторонами в електронній формі має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та первісними кредиторами не було б укладено.
Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 14.06.2022 у справі №757/40395/20-ц, від12.01.2021 у справі №524/5556/19, від 07.10.2020 у справі №127/33824/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18.
Вищевказаний кредитний договір та додатковий договір до нього укладені ОСОБА_1 з ТОВ Споживчий центр», підписані відповідачем електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора Е628 та К537, відповідно, а тому, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
Таким чином, дослідивши наявні у матеріалів справи докази, суд дійшов висновку, що вищевказаний кредитний договір підписано відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто, належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами вищевказаного кредитного договору.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що ТОВ «Споживчий центр»  свої зобов`язання за кредитним договором виконало, а відповідач взяті на себе зобов`язання не виконала, допустивши прострочення сплати визначених кредитним договором платежів.
Згідно ч. 1 ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як вбачається із матеріалів справи, позивачем на підставі договору на переказ коштів ФК-П-2024/01-2 від 01.04.2024 на картку № НОМЕР_1 08.08.2025 перераховано відповідачу грошові кошти у розмірі 20000 грн. та 10.08.2025 — 2000 грн., призначення платежу: видача за договором кредиту № 08.08.2025-100001490, що підтверджується копіями договору на переказ коштів ФК-П-2024/01-2 від 04.04.2024 та повідомлень ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 03.04.2026 (а.с. 15, 16, 21-25).
Суд критично оцінює твердження відповідача, зазначені у відзиві на позовну заяву щодо відсутності доказів укладення нею кредитного договору та отримання коштів, оскільки остання на виконання зобов`язань за кредитним договором здійснила два платежі на загальну суму 9000 грн., чим визнала факт укладення кредитного договору, отримання та користування кредитними коштами. 
Відповідачем не спростовані докази того, що банківська картка з вищезазначеним номером їй не належить.
Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши усі докази наявні в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «Споживчий центр» до ОСОБА_1 в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 22000 грн. слід задовольнити.
Щодо стягнення заборгованості за відсотками за ст. 625 ЦК України у розмірі 10760 грн. суд зазначає наступне.
Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України).
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Верховною Радою України прийнято Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-IX від 15 березня 2022 року, яким, зокрема розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» доповнено пунктом 6-1 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем».
Пункт 6-1 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» виключено на підставі Закону України № 3498-IX від 22 листопада 2023 року, який набрав чинності 24 грудня 2023 року.
Також згідно із Законом № 2120-IX від 15 березня 2022 року розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)».
На час розгляду справи в суді положення пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України є чинними.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України.
Основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України (частина друга статті 4 ЦК України).
Отже, частина друга статті 4 ЦК України закріплює пріоритет норм цього Кодексу над нормами інших законів. До того ж такий спосіб вирішення колізії норм ЦК України з нормами інших законів - з констатацією пріоритету норм цього Кодексу над нормами інших законів підтримувався як Конституційним Судом України (Рішення від 13 березня 2012 року у справі № 5-рп/2012), так і Верховним Судом України (постанови від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13 та від 16 грудня 2015 у справі № 6-2023цс15).
Вказане узгоджується і з правовою позицією, висловленою у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (пункт 17), від 18 січня 2022 року у справі №910/17048/17 (пункт 78), від 29 червня 2022 року у справі №477/874/19 (пункт 69)).
Також Верховний Суд вже робив висновки щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що на договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (див.: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06 вересня 2023 року у справі № 910/8349/22); на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (див.: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 706/68/23 та від 12 лютого 2025 року у справі № 758/5318/23).
Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється:
(1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування;
(2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит;
(3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання).
Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Отже, до спірних правовідносин, які виникли у зв`язку із невиконанням грошових зобов`язань, що випливають із кредитних договорів, підлягають застосуванню вимоги пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягненні заборгованості за відсотками за ст. 625 ЦК України за вищевказаним кредитним договором, розмір яких розраховано позивачем в період воєнного стану, оскільки відповідач ОСОБА_1 в силу вимог пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України звільняється від їх сплати внаслідок наявності військового стану в Україні з дня отримання кредиту та по день ухвалення рішення суду.
Разом з тим, суд під час перевірки правильності зарахування коштів, сплачених відповідачем на виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором в розмірі 9000 грн. встановив, що вказані кошти ТОВ «Споживчий центр були зараховані: 1980 грн. — на погашення комісії за видачу кредиту, 240 грн. — на погашення відсотків за ст. 625 ЦК України та 6780 грн. — на погашення відсотків за користування кредитними коштами.
Оскільки позивач неправомірно зарахував 240 грн. на погашення відсотків за ст. 625 ЦК України, тому вказану суму слід зарахувати на погашення відсотків, зменшивши заборгованість по відсотках за користування кредитом на 240 грн..
Тому суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «Споживчий центр» до ОСОБА_1 в частині стягнення заборгованості за відсотками слід задовольнити частково в розмірі 27040 грн..
При вирішенні питання позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості по простроченій комісії за обслуговування кредиту в сумі 3960 грн., суд виходить з наступного.
При вирішенні питання позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості по простроченій комісії за обслуговування кредиту в сумі 3960 грн. за вказаним кредитним договором, суд виходить з наступного.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (частина перша статті 1054 ЦК України). Отже, суть зобов`язання за кредитним договором полягає в обов`язку банку надати гроші (кредит) позичальникові та в обов`язку останнього їх повернути і сплатити за користування ними проценти.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції станом на 15.11.2024) для цілей обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, в тому числі, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. 
На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
При цьому, Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Згідно з ч.ч. 1. 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції Закону № 3498-IX від 22.11.2023) після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не більше одного разу на місяць, а також у разі зміни істотних умов договору про споживчий кредит, включаючи випадки, коли така зміна відбувається внаслідок настання умов, визначених таким договором, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє споживачу інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства та договором про споживчий кредит. У разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит.
Згідно з ч.ч. 5, 6 ст. 12 Закону України «Про споживчий кредит» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені в договорі про споживчий кредит та/або не враховані в розрахунку денної та орієнтовної річної процентної ставки, що зазначені в договорі про споживчий кредит, крім платежів за споживчим кредитом, які не включаються до розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом у випадках, передбачених цим Законом. Кредитодавцю та новому кредитору забороняється вимагати сплати будь-яких платежів, не зазначених у договорі про споживчий кредит та/або не врахованих у розрахунку денної процентної ставки, що зазначена в договорі про споживчий кредит.
Відповідно до п. 9 заявки кредитного договору та відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сторони погодили, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості – 1800 грн. у кожному з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом. Комісія за обслуговування нараховується кредитором та обліковується в перший день кожного з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом, сплачується згідно графіку платежів. Комісія за обслуговування встановлюється (економічна сутність) за організацію та забезпечення надання інформаційної підтримки позичальника по телефону, в особистому кабінеті та на відділеннях, забезпечення надання можливості робити платежі онлайн на відділеннях, забезпечення надання можливості відновлення забутого паролю для входу в особистий кабінет як віддалено, так і на відділеннях, забезпечення інформування про дати сплати чергового платежу, консультаційні послуги, інші послуги, які прямо не вказані в даному пункті, однак, надання яких забезпечено кредитодавцем та пов`язане з обслуговуванням кредитної заборгованості. До комісії за обслуговування кредитної заборгованості не включено послуги, які кредитодавець зобов`язаний надавати позичальнику безоплатно відповідно до чинного законодавства, зокрема, за надання один раз на місяць на вимогу споживача інформації про споживчий кредит. 
Оскільки, сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, в тому числі, й щодо розміру та строків сплати комісії за обслуговування кредитної заборгованості, на момент укладення кредитного договору, не заборонялося встановлювати комісію та інші обов`язкові платежі за додаткові послуги та супутні послуги кредитодавця, а також те, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості не включає плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць, суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення заборгованості по комісії за обслуговування кредитної заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.
З огляду на викладене висновки щодо застосування норм права, які містяться в постанові Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі № 496/3134/19, стосуються правовідносин, які не є подібними до правовідносин у справі, що переглядається, обставини, встановлені судами в цій справі, суттєво відрізняються від обставин, встановлених у справі № 496/3134/19.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в розмірі 53000 грн., з яких 22000 грн. — основний борг, 27040 грн. — залишок відсотків та 3960 грн. — комісії.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог (82,81%) у розмірі 2204,73 грн..
Керуючись ст. ст. 525, 526, 551, 638, 1049, 1050 ч. 2, 1054, 1055 ЦК України, ст. ст. 4, 10, 12, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за Кредитним договором (кредитної лінії) № 08.08.2025-100001490 (кредитної лінії) від 08.08.2025 в розмірі 53000 (п`ятдесят три тисячі) гривень та витрати по сплаті судового збору в сумі 2204 (дві тисячі двісті чотири) гривні 73 копійки.
В задоволенні решти вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. 
Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Повне найменування учасників справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (місцезнаходження: 01032, м. Київ вул. Саксаганського, 133-А, код ЄДРПОУ: 37356833).
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ).
Повне рішення складено 22 червня 2026 року.

Суддя        Т.  Н.  Скороход