ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
просп. Науки, 5, м. Харків, 61612, телефон/факс (057)702 10 79, inbox@lg.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2026 року м.Харків Справа № 913/208/25
Провадження №13/913/208/25

Господарський суд Луганської області у складі судді Яресько Б.В., при секретарі судового засідання Величко О.Р., розглянувши у судовому засіданні справу за позовом 
Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг», м. Київ
До відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Дем і К»

про стягнення: 1 968 093 грн 21 коп.

СУТЬ СПОРУ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» звернулося до Господарського суду Луганської області з позовною заявою до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Дем і К» про стягнення 1 968 093 грн 21 коп.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29.10.2021 р. було укладено договір № 8444-НГТ-20 про постачання природного газу.
На виконання умов договору, позивачем передано у період листопад 2021 - лютий 2022 року, передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 6 073 391,99 грн,
Оплату за переданий газ відповідачем здійснено частково, а саме оплачена вартість спожитого природного газу у листопаді-грудні 2021 та січні 2022, в зв`язку з чим на момент пред`явлення позову відповідач має основну заборгованість за лютий, в розмірі 1 303 921,85 грн.
В зв`язку з чим, позивач просить суд сягнути з відповідача на свою користь кошти, в розмірі 1 720 812,88 грн, в тому числі: 
сума основного боргу 1 303 921,85 грн;
три проценти річних 89 747,48 грн;
інфляційні втрати 327 143,55 грн.
Також, позивач просить суд стягнути з відповідача суму судових витрат 20 649,75 грн.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями позовну заяву передано на розгляд судді Яресько Б.В.
03.09.2025 р. в судове засідання в режимі відеоконференції був присутній представник позивача.
Ухвалою суду від 03.09.2025 р. суд відклав розгляд справи на 06.10.2025 р.
06.10.2025 р. в судове засідання в режимі відеоконференції був присутній представник позивача. Суд закрив підготовче засідання та призначив розгляд справи по суті на 17.11.2025 р.
17.11.2025 р. в судовому засідання в режимі відеоконференції був присутній представник позивача.
Ухвалою суду від 18.11.2025 р. суд зупинив провадження у справі № 913/208/25 до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 280/5808/23 та оприлюднення в установленому законом порядку повного тексту судового рішення.
Ухвалою суду від 20.02.2026 р. поновлено провадження у справі №913/208/25, призначено справу до судового розгляду по суті на 12.03.2026 р.
09.03.2026 р. до Господарського суду Луганської області надійшли додаткові пояснення Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз Трейдинг №09.03.2026 від 09.03.2026 р. (Документ сформований в системі Електронний суд 09.03.2026 р.)
11.03.2026 р. до Господарського суду Луганської області від позивача надійшло клопотання № 11.03.2026 від 11.03.2026 (Документ сформований в системі Електронний суд 11.03.2026 р.), за яким просить суд повернути до стадії підготовчого провадження у справі №913/208/25 після його закриття.
11.03.2026 р. до Господарського суду Луганської області від позивача надійшла заява про збільшення або зменшення/збільшення розміру позовних вимог №б/н від 11.03.2026 (Документ сформований в системі Електронний суд 11.03.2026 р.), за якою просить суд стягнути з відповідача на користь позивача кошти, в розмірі 1 968 093,21 грн, в тому числі: сума основного боргу 1 283 823,89 грн, три проценти річних 125 103,47 грн; інфляційні втрати 559 165,85 грн. Стягнути з відповідача на користь позивача суму судових витрат 23 617,12 грн.
Ухвалою суду від 12.03.2026 р. суд повернувся до стадії розгляду справи підготовчого провадження у справі №913/208/25.
З врахуванням поданої Позивачем заяви предметом спору є стягнення на користь позивача коштів в розмірі 1 968 093,21 грн, в тому числі: 
сума основного боргу 1 283 823,89 грн, 
три проценти річних 125 103,47 грн;
інфляційні втрати 559 165,85 грн.
та судові витрати в сумі 23 617,12 грн.

06.04.2026 р. в судовому засіданні, в режимі відеоконференції, був присутній представник позивача. Суд закрив підготовче засідання та призначив справу до судового розгляду по суті на 04.05.2026 р. 
04.05.2026 р. в судове засідання представники не прибули. Представники Позивача, які отримали дозвіл суду на участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції не долучились до судового засідання. 
Суд постановляє рішення за результатами розгляду справи у розумний строк в розумінні ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховуючи строк необхідний для належного повідомлення відповідача, який знаходиться на тимчасово окупованій території та не має зареєстрованого електронного кабінету в ЄСІТС, надавши сторонам процесуальну можливість для подання суду додаткових пояснень та клопотань (у разі необхідності) після поновлення провадження у справі.
Суд, враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст. 197 ГПК України ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, його представник, який подав відповідну заяву, розглянув справу за наявними в ній матеріалами.
Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши у сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» (далі – Позивач) та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ДЕМ І К" (далі – Відповідач) 29.10.2021 було укладено договір постачання природного газу № 8444-НГТ-20 (далі– Договір). Споживачу присвоєно персональний ЕІС-код як суб`єкта ринку природного газу 56XO00013L7JJ00W, про що зазначено у преамбулі Договору.
Пунктом 1.1. Договору Позивач та Відповідач передбачили, що за цим договором Постачальник зобов`язується поставити Споживачеві природний газ, а Споживач зобов`язується прийняти та оплатити його на умовах цього Договору. Природний газ, що постачається за цим договором використовується Споживачем для своїх власних потреб (пункт 1.2.).
Розділом 2 Договору сторонами було погоджено обсяги споживання природного газу
у період з червня 2021 до червня 2022.
Споживачем було замовлено природного газу:
- на листопад 2021 - 14,351 тис. м. куб Обсягу І, 9,500 тис. м. куб Обсяг ІІ, 99,616 тис. м. куб Обсяг ІІІ;
- на грудень 2021 – 18,692 тис. м. куб. Обсяг І, 12,000 тис. м. куб. Обсяг ІІ, 123,673 тис. м. куб. Обсяг ІІІ;
- на січень 2022 – 18,765 тис. м. куб. Обсяг І, 28,000 тис. м. куб. Обсяг ІІ, 126,177 тис. м. куб. Обсяг ІІІ;
- на лютий 2022 – 17,391 тис. м. куб. Обсяг І, 23,000 тис. м. куб. Обсяг ІІ, 114,233 тис. м. куб. Обсяг ІІІ.
Пунктом 2.2. погоджено, що Споживач підтверджує, що замовлені ним обсяги природного газу, які зазначені в пункті 2.1 цього Договору повністю покривають потреби Споживача у відповідному розрахунковому періоді.
Відповідно до абзацу 4 пункту 2.2.3 та пункту 2.2.4 Договору фактично використані у розрахунковому періоді Обсяг І (фіксований) та Обсяг ІІІ (фіксований) можуть відрізнятися від замовлених Споживачем у відповідному розрахунковому періоді і зазначених в пункті 2.1.1 пункту 2.1 Договору лише у меншу сторону.
На виконання пункту 2.1 розділу 2 Договору Постачальником було поставлено відповідачу природний газ:
- у листопаді 2021:
- 14,35100 т. м. куб. на суму 108 836,36 грн Обсяг І;
- 45,60606 т. м. куб. на суму 754 962,49 грн Обсяг ІІІ;
- у грудні 2021:
- 18, 69200 т. м. куб. на суму 141 758,02 грн Обсяг І;
- 103,70524 т. м. куб. на суму 1 716 736,04 грн Обсяг ІІІ;
- у січні 2022:
- 18,76500 т. м. куб на суму 142 311,65 грн Обсяг І;
- 115,06984 т. м. куб. на суму 1 904 865,58 грн Обсяг ІІІ;
- у лютому 2022:
- 17,391 т. м. куб. на суму 131 891,38 грн Обсяг І;
- 70,80046 т. м. куб. на суму 1 172 030, 47 грн Обсяг ІІІ.
Загальна вартість поставленого природного газу становить 6 073 391,99 грн.
На підтвердження факту постачання природного газу у листопаді-грудні 2021 додаються акти приймання-передачі природного газу за листопад-грудень 2021, які підписані сторонами.
Відповідач ухилився від оформлення та підписання актів приймання передачі газу за січень-лютий 2022.
На підтвердження факту постачання природного газу у січні-лютому 2022 року – Позивачем долучена інформація щодо остаточної алокації відборів природного газу Споживачем, яка надана Оператором ГТС з Інформаційної платформи щодо спожитих обсягів газу листом від 12.08.2024 №ТОВВИХ-24-12340 Споживачем як суб`єкта ринку природного газу з ЕІС-кодом 56XO00013L7JJ00W.
Із додатку до листа від 12.08.2024 №ТОВВИХ-24-12340 Оператора ГТС — Інформації щодо остаточної алокації відборів природного газу відповідача/споживача вбачається, що останнім було спожито із ресурсу постачальника у січні 2022 – 133 834,84 т. м. куб, у лютому 2022- 88 191,46 т. м. куб.
Відповідно до пункту 3.1 договору Постачальник передає Споживачу у загальному потоці природний газ на внутрішній точці виходу з газотранспортної системи. Право власності на природний газ переходить від Постачальника до Споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ Споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність пов`язану з правом власності на природний газ.
Пунктом 3.4 договору Постачальник із застосуванням ресурсів Інформаційної платформи Оператора ГТС та Споживач здійснюють щоденний моніторинг фактично відібраного Споживачем обсягу природного газу.
Пунктом 3.5 погоджено приймання-передачі газу, переданого Постачальником Споживачеві у відповідному розрахунковому періоді оформлюється актом приймання передачі газу.
Пунктом 3.5.1 передбачено, Споживач зобов`язується надати Постачальнику не пізніше 5-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, завірену належним чином копію відповідного акту надання послуг з розподілу за такий період, що складений між оператором ГРМ та Споживачем, на підставі даних комерційного вузла обліку Споживача…
Завірена належним чином копія відповідного акту надання послуг з розподілу за періоди постачання, що складені між оператором ГРМ та Споживачем на адресу Постачальника не надходили.
Пункт 3.5.2. На підставі отриманих від Споживача даних та даних щодо остаточної алокації відборів Споживача на Інформаційній платформі Оператора ГТС Постачальник протягом 3 робочих днів готує та надає Споживачу два примірники акту приймання-передачі за відповідний розрахунковий період підписані уповноваженим представником Постачальника…
Пункт 3.5.3 Договору: Споживач протягом 2 (двох) банківських днів з дати отримання акту зобов`язується повернути Постачальнику один примірник оригіналу акту підписаний уповноваженим представником Споживача або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акту приймання-передачі природного газу.
Пунктом 3.5.4 погоджено У випадку не повернення Споживачем підписаного оригіналу акту до 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, а також у випадку розбіжностей між даними, отриманими від Споживача відповідно до підпункту 3.5.1 цього пункту та даних щодо остаточної алокації відборів Споживача на Інформаційній платформи Оператора ГТС, обсяг газу вважається встановленим (узгодженим) відповідно до даних Інформаційної платформи Оператора ГТС та переданим у власність Споживачу, а вартість поставленого газу розраховується відповідно до цін визначених у розділі 4 Договору. Звіряння спожитого природного газу протягом розрахункового періоду здійснюється відповідно до даних Інформаційної платформи Оператора ГТС.
Ціна та вартість природного газу узгоджена розділом 4 Договору.
Ціна та порядок зміни ціни на природний газ який постачається за цим Договором, встановлюється наступним чином:
4.1.1.1. Ціна обсягів газу, визначених в пункті 2.1 цього Договору як Обсяг І (фіксований) визначається в період з 01.06.2021 по 31.05.2022 (включно) ціна природного газу за 1000 куб м. газу без ПДВ – 6 183,33 грн, крім того ПДВ за ставкою 20%, крім того тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи – 124,16 грн без ПДВ, коефіцієнт який застосовується при замовленні потужності на добу наперед у відповідному періоді на рівні 1.10 умовних одиниць, всього з коефіцієнтом – 136,576 грн, крім того ПДВ 20% - 27,315 грн, всього з ПДВ – 163,89 грн. за 100 куб. м.
Всього ціна за 1000 куб. м. з ПДВ з урахуванням тарифу на послуги транспортування та коефіцієнту який застосовується в період з 01.06.2021 до 31.05.2022 при замовленні потужності на добу наперед становить 7 583,89 грн.
4.1.3. Ціна обсягів природного газу визначених в пункті 2.1 цього Договору як Обсяг ІІІ (фіксований) визначається в період з 01.10.2021 по 31.12.2022 (включно) за 1000 куб м. газу без ПДВ – 13 658,42 грн, крім того ПДВ за ставкою 20%, крім того тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи – 124,16 грн без ПДВ, коефіцієнт який застосовується при замовленні потужності на добу наперед у відповідному періоді на рівні 1.10 умовних одиниць, всього з коефіцієнтом – 136,576 грн, крім того ПДВ 20% - всього з ПДВ – 163,89 грн. за 100 куб. м.
Всього ціна за 1000 куб. м. з ПДВ з урахуванням тарифу на послуги транспортування та коефіцієнту який застосовується при замовленні потужності на добу наперед в період з 01.10.2021 по 31.12.2022 (включно) становить 16 554,00 грн.

Остаточний розрахунок за фактично поставлений газ здійснюється до 15 числа місяця, наступного за місяцем в якому Споживач повинен був сплатити 70% грошових коштів за відповідний розрахунковий період. У разі відсутності акту (актів) приймання-передачі природного газу, фактична вартість використаного Споживачем газу розраховується відповідно до умов підпункту 3.5.4 пункту 3.5 цього Договору.
Пунктом 6.2 Договору Споживач зобов`язаний самостійно контролювати власне використання природного газу за цим Договором та здійснювати оплату використаного природного газу своєчасно.
Споживачем/відповідачем не виконано умови Договору постачання природного газу №8444-НГТ-20 щодо оплати спожитого природного газу.
Відповідачем оплачено вартість спожитого природного газу у листопаді грудні 2021, січні 2022.
Позивач зазначає, що сума боргу за поставкою лютого 2022 становить 1 283 823,89 грн 
Відповідальність сторін за порушення умов договору визначена у розділі 7 Договору.
За невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність у випадках передбачених законодавством і цим Договором.
У разі прострочення Споживачем строків остаточного розрахунку згідно пункту 5.1 та/або строків оплати за пунктом 8.4 цього Договору, Споживач зобов`язується сплатити Постачальнику 3% річних, інфляційні втрати, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який нараховується пеня, розраховані від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.
Пунктом 11 сторони погодили, строк, у межах якого Сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у т. ч. щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних втрат встановлюється тривалістю у 5 років.
Позивач звернувся до Господарського суду Луганської області з позовом в якому просить суд з врахуванням поданої ним заяви про зміну позовних вимог стягнути з Відповідача на свою користь суму основного боргу 1 283 823,89 грн, три проценти річних 125 103,47 грн, інфляційні втрати 559 165,85 грн.
Як вбачається з додаткових пояснень Позивача, він наполягає на стягненні боргу за природний газ, у тому числі, якій був поставлений у період тимчасової окупації місцезнаходження відповідача, посилаючись, зокрема, про наявність обов`язку Позивача щодо постачання природного газу.
Відповідач відзиву на позовну заяву не надав.

Виходячи з принципу повного, всебічного та об`єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає вимоги позивача до відповідача такими, що підлягають задоволенню частково, враховуючи наступне.
Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Згідно зі статтею 509 вказаного Кодексу зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з частиною 2 статті 628 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 вказаного Кодексу).
За змістом статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

За змістом частини 1 статті 12 Закону України «Про постачання природного газу» постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, якісні характеристики якого визначено стандартами, в обсязі та порядку, передбачених договором, а споживач зобов`язується сплачувати вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором.
У статті 664 Цивільного кодексу України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.
Статтею 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.
Відповідно до пунктів 27, 31, 37 частини 1 статті 1 Закону України «Про ринок природного газу» постачальник природного газу (далі - постачальник) - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із постачання природного газу; природний газ, нафтовий (попутний) газ, газ (метан) вугільних родовищ та газ сланцевих товщ, газ колекторів щільних порід, газ центрально-басейнового типу (далі - природний газ) - суміш вуглеводнів та невуглеводневих компонентів, що перебуває у газоподібному стані за стандартних умов (тиск - 760 міліметрів ртутного стовпа і температура - 20 градусів за Цельсієм) і є товарною продукцією; споживач - фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини.
Згідно з частинами 2-3 статті 12 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу здійснюється за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем, крім випадків, передбачених цим Законом. Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.
Правовідносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи газотранспортної системи (далі - Оператори ГРМ/ГТС), регулюються Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року №2496 (далі - Правила).
Відповідно до пункту 3 розділу І Правил постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до вимог цих Правил, та після включення споживача до Реєстру споживачів постачальника в інформаційній платформі Оператора ГТС у відповідному розрахунковому періоді в порядку, визначеному Кодексом газотранспортної системи.
Споживач самостійно контролює власне газоспоживання та для недопущення перевищення підтвердженого обсягу природного газу в розрахунковому періоді має самостійно і завчасно обмежити (припинити) власне газоспоживання. В іншому разі до споживача можуть бути застосовані відповідні заходи з боку постачальника, передбачені цим розділом та розділом VII цих Правил, у тому числі примусове обмеження (припинення) газопостачання. Постачальник має право оперативно контролювати обсяг споживання природного газу споживачем, використовуючи інформаційну платформу Оператора ГТС або інформацію споживача, а також шляхом самостійного контролю обсягів споживання природного газу на об`єкті споживача (п. 10 розділу ІІ Правил).
Відповідно до підпункту 19 пункту 1 статті 1 Закону України «Про ринок природного газу» оператор газотранспортної системи - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників).
24.12.2019 року Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, прийнято постанову №3011 «Про видачу ліцензії з транспортування природного газу ТОВ «Оператор ГТС України», на право провадження господарської діяльності з транспортування природного газу Товариству з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України».
Правове регулювання технічних, організаційних, економічних та правових засад функціонування газотранспортної системи України здійснюється Кодексом Газотранспортної системи, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 року за №1378/27823 (далі - Кодекс ГТС).
Відповідно до пункту 1 глави 2 розділу IV Кодексу ГТС з метою уніфікації та однозначної ідентифікації суб`єктів ринку природного газу та точок комерційного обліку, розміщених на об`єктах газової інфраструктури, та для забезпечення спрощення процедур зміни постачальників природного газу та електронного обміну даними між суб`єктами ринку природного газу, на національному рівні використовується система кодування, рекомендована Європейською мережею операторів газотранспортних систем (ENTSOG). Для кодування використовується ЕІС-код. На ринку природного газу використовуються ЕІС-коди, що присвоєні відповідно до регламенту EIC-схеми для кодування та ідентифікації в енергетиці. Кожному суб`єкту ринку природного газу та/або точці комерційного обліку може бути присвоєно лише один ЕІС-код.
Згідно з пунктом 4 глави 2 розділу IV Кодексу ГТС оператор газорозподільної системи присвоює EIC-коди всім споживачам, що приєднані до газорозподільної системи відповідного оператора та відповідних ЕІС-кодів їх точок комерційного обліку (за необхідності).
У пункті 1 глави 3 розділу IV Кодексу ГТС передбачено, що для забезпечення електронної взаємодії та документообігу між суб`єктами ринку природного газу, у тому числі для організації замовлення та супроводження послуг транспортування природного газу в умовах добового балансування газотранспортної системи, а також між суб`єктами ринку природного газу та операторами торгових платформ оператор газотранспортної системи зобов`язаний створити та підтримувати функціонування інформаційної платформи.
Інформаційна платформа має бути доступною всім суб`єктам ринку природного газу та операторам торгових платформ у межах їх прав, визначених цим Кодексом, для забезпечення ними дій, пов`язаних із укладанням угод за короткостроковими стандартизованими продуктами, замовленням, наданням та супроводженням послуг транспортування природного газу, у тому числі для подання номінацій/реномінацій, перевірки величин грошових внесків (фінансової гарантії), а також інших дій, передбачених цим Кодексом. Для вчинення вищезазначених дій веб-додаток інформаційної платформи має бути доступним у мережі Інтернет цілодобово, сім днів на тиждень (п. 2 глави 3 розділу IV Кодексу ГТС).
Умовами договору передбачено, що підписанням договору споживач дає згоду постачальнику на включення його до Реєстру споживачів постачальника, розміщеного на інформаційній платформі Оператора ГТС відповідно до вимог Кодексу ГТС.
Так, предметом позову у справі є вимога Позивача про стягнення боргу, 3% річних та інфляційних втрат у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору постачання природного газу щодо повної та своєчасної оплати поставленого природного газу.
Умовами договору передбачено, що споживач зобов`язується самостійно контролювати обсяги використання природного газу і своєчасно обмежувати (припиняти) використання природного газу у разі перевищення замовлених обсягів. Режим використання природного газу протягом розрахункового періоду (у тому числі добове використання) споживач визначає самостійно в залежності від своїх виробничих потреб. Постачальник із застосування ресурсів Інформаційної платформи Оператора ГТС та споживач здійснюють щоденний моніторинг фактичного відібраного споживачем обсягу природного газу.
Факт укладання договору постачання природного газу від 29.10.2021 року №8444-НГТ-20 між сторонами спору підтверджується матеріалами справи та документально не спростовується сторонами.
Отже, оскільки природний газ був переданий та отриманий споживачем у спірний період, обов`язок відповідача оплатити вартість поставленого йому позивачем товару виникає в силу закону (статті 655, 692, 712 Цивільного кодексу України) та не залежить від факту надсилання (або не надсилання) позивачем акту приймання-передачі природного газу.

Щодо заявленої вимоги про стягнення заборгованості у розмірі 52178 грн. 21 коп., яка складається з вартості газу, поставленого 28.02.2022 року в обсязі 3,152 тис.куб.м, суд враховує наступне

Місцезнаходженням відповідача згідно з договором було м. Старобільськ Старобільського району Луганської області.
Згідно з Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України №376 від 28.02.2025 року, датою тимчасової окупації Старобільської міської територіальної громади визначено 28.02.2022 року.
Така дата була визначена і в Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженому Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України наказу №309 від 22.12.2022 року.
Відповідно до ст. 13-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» положення цієї статті застосовуються до тимчасово окупованої території, передбаченої пунктами 1 і 2 частини першої статті 3 цього Закону, надр під територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 частини першої статті 3 цього Закону, і повітряного простору над цими територіями. В умовах воєнного стану рішенням Кабінету Міністрів України положення цієї статті можуть бути поширені на тимчасово окуповані території, передбачені пунктом 3 частини першої статті 3 цього Закону, надра під територіями, зазначеними у пункті 3 частини першої статті 3 цього Закону, і повітряний простір над цими територіями. На період тимчасової окупації переміщення товарів (робіт, послуг) з тимчасово окупованої території на іншу територію України та/або з іншої території України на тимчасово окуповану територію усіма видами транспорту, в тому числі автомобільним, залізничним, повітряним та трубопровідним транспортом, а також лініями електропередач та гідротехнічними спорудами, заборонено, за винятком випадків, передбачених частинами третьою та четвертою цієї статті. Переміщення товарів, маркування (етикетування) яких свідчить про вироблення таких товарів на тимчасово окупованій території, забороняється, крім речей, які віднесені до особистих речей, що переміщуються у ручній поклажі та/або супроводжуваному багажі відповідно до частин третьої та четвертої цієї статті. Контроль в`їзду-виїзду з метою виявлення, запобігання переміщенню товарів на тимчасово окуповану територію та з такої території в межах контрольних пунктів в`їзду-виїзду, а також поза межами контрольних пунктів в`їзду-виїзду проводять уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України.
Так, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду переглянув у касаційному порядку постанову Центрального апеляційного господарського суду від 06.12.2023 року у справі №908/1162/23 про стягнення боргу за спожитий у листопаді-грудні 2022 року обсяг електроенергії на об`єкті, який знаходиться у місті Мелітополі.
Об`єднана палата зазначила, що у справі №908/1162/23, як і у справі №910/9680/23 (від висновків Верховного Суду в якій пропонується відступити), йдеться про діяльність, що підпадає під ознаки, наведені у частині другій статті 13-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»; окрім того, в обох справах йдеться про території, окуповані з лютого 2022 року, за відсутності окремого рішення Кабінету Міністрів України щодо територій, тимчасово окупованих, починаючи з 24.02.2022 року. Тобто правовідносини у цих справах є подібними за критерієм здійснення господарської діяльності на тимчасово окупованій території і доводи касаційної скарги ґрунтуються на застосуванні тих самих приписів Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».
Предметом розгляду Об`єднаною палатою було питання застосування частини 2 статті 13 та частини 2 статті 13-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» до правовідносин, які виникли у період з лютого 2022 року по грудень 2022 року, тобто до прийняття Кабінетом Міністрів України постанови від 06.12.2022 року №1364 «Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» та затвердження Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України наказу №309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією».
Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (далі - Закон №1207-VII) для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається: сухопутна територія тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України, водні об`єкти або їх частини, що знаходяться на цих територіях (пункт 1); інша сухопутна територія України, внутрішні морські води і територіальне море України, визнані в умовах воєнного стану тимчасово окупованими у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку (пункт 3).
Так, у справі №908/1162/23 Верховний Суд, залишаючи постанову суду апеляційної інстанції про відмову в позові без змін, зокрема дійшов висновку, що Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» щодо деяких питань визначення правового статусу тимчасово окупованих територій України в умовах воєнного стану від 16.11.2022 року №2764-ІХ частину третю статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» було викладено в редакції, за якою дата початку і дата завершення тимчасової окупації територій, передбачених пунктом 3 частини першої статті 3 цього Закону, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Діюча редакція цієї норми (у відповідності до змін, внесених Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо звільнення від сплати екологічного податку, плати за землю та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за знищене чи пошкоджене нерухоме майно» №3050-IX від 11.04.2023 року) вказує, що дата початку і дата завершення тимчасової окупації територій, які передбачені у пункті 3 частини першої статті 3 цього Закону, визначаються у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Як зазначила Об`єднана палата, з 07.05.2022 року ані пункт 7 частини першої статті 1-1, ані пункт 1 частини третьої статті 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» не містили (і зараз також не містять) жодних посилань на те, що статус тимчасово окупованих вказані у них території набувають залежно від наявності чи відсутності (а так само і дати ухвалення) будь-якого рішення того чи іншого повноважного органу державної влади України - РНБО, Кабінету Міністрів України чи іншого органу в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
06.12.2022 року Кабінет Міністрів України затвердив постанову «Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», відповідно до якої перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затверджується Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій за формою згідно з додатком за погодженням з Міністерством оборони України з урахуванням пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій.
Однак у відповідності до регулювання, запровадженого Законом України від 21.04.2022 року №2217-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання правового режиму на тимчасово окупованій території України» правовий статус тимчасово окупованої території РФ в розумінні пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» не залежить від того, чи ухвалив (і якщо ухвалив - то коли саме) той чи інший повноважний орган державної влади України (РНБО, Кабінет Міністрів України чи інший орган в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України) рішення про визнання певної частини території України тимчасово окупованою. Таке рішення повноважного органу державної влади України (зокрема - і Кабінету Міністрів України) для територій, визначених у пункті 1 частини першої статті 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», має не конститутивне, а лише інформативне значення, з публічною достовірністю підтверджуючи конкретну дату, з якої фактична окупація певної частини території України почалася чи припинилася.
З огляду на викладене, у постанові у справі №908/1162/23 Об`єднана палата дійшла висновку про відсутність підстав для відступу від висновку, викладеного Верховним Судом у постанові у справі №910/9680/23 про поширення положень статті 13-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на території, тимчасово окуповані в період воєнного стану, лише з огляду на загальновідомий факт окупації таких територій за відсутності відповідного рішення Кабінету Міністрів України.
Суд також враховує зазначені вище висновки Верховного Суду у справі №908/1162/23 відповідно до положень ч.4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, оскільки правовідносини у справах є подібними за змістовим критерієм.
Таким чином, враховуючи, що окупація території місцезнаходження відповідача 28.02.2022 року є загальновідомим фактом (підтвердженим до того ж Кабінетом Міністрів України), а також положення ст. 13-1 Закону №1207-VII, позивач у даний період не мав права здійснювати господарську діяльність щодо постачання на окуповану територію товарів і послуг, в тому числі природного газу. Відтак, доводи позивача про недотримання споживачем порядку припинення постачання природного газу судом спростовуються вищенаведеним.

З огляду на викладене, встановленим є те, що окупація території розпочалась 28.02.2022 року і саме з цього періоду відсутні підстави для стягнення, а з наданого розрахунку (подобові алокації та споживання) вбачається, що 28.02.2022 року вони дорівнюють 3152 м3 куб.м на суму 52178 грн 21 коп. 

Окремо, судом також враховується, що загальновідомий у розумінні ч.3 ст.75 ГПК факт окупації території місцезнаходження і діяльності відповідача з 28.02.2022 (підтверджений у встановленому законодавством порядку) за стандартом вірогідності згідно ст.79 ГПК України зумовлює недоведеність представленими у справі доказами факт набуття з 28.02.2022 саме відповідачем права власності на відповідний обсяг природного газу та споживання ним такого газу.

Суд звертає увагу на те, що у зв`язку з перебуванням певних територій у тимчасовій окупації, оператор газорозподільних систем не може контролювати їх під час окупації та не має можливості відстежувати обсяги надходження газу до мереж в т.ч. відповідача під час окупації території, оскільки неможливо визначити від чиїх мереж здійснюється розподіл газу та куди він надходить під час окупації території; вочевидь покази по об`єктах, розташованих на окупованих територіях, неможливо визначити об`єктивно.
Зазначені обставини в даному випадку є окремою підставою для відмови в задоволенні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача вартості поставленого природного газу на тимчасово окуповану територію в період з 28.02.2022.
Враховуючі викладене стягненню підлягає заборгованість тільки за природний газ поставлений у період по 28.02.2022 р. в сумі 1231645 грн. 68 коп., в стягненні вартості поставленого 28.02.2022 р. природного газу в кількості 3152 м3 на суму 52178 грн. 21 коп. суд відмовляє.

Стосовно стягнення 3% річних, та інфляційніх втрат, суд зазначає наступне.
Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов`язань.

Розділом 7 Договору передбачено, що у разі прострочення споживачем строків остаточного розрахунку та/або строків оплати, споживач зобов`язується сплатити постачальнику 3% річних, інфляційні збитки та пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховані від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання в сумі 1231645 грн. 68 коп. встановлений судом та по суті відповідачем не спростований, вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат є правомірними з врахуванням встановленої судом заборгованості.
За таких обставин стягненню підлягає 3% річних — 120081 грн. 50 коп., та втрати від інфляції 499099 грн. 49 коп., в решті слід відмовити.

У зв`язку із задоволенням позову, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача пропорційно задоволеним вимогам в розмірі грн. 22209 грн. 92 коп. та підлягає стягненню на користь позивача.

Керуючись ст.ст.129, 232-233, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕМ І К" (адреса 92703, Луганська обл., Старобільський р-н, місто Старобільськ, вулиця Слобожанська, будинок 33 ЄДРПОУ 39763703) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» (вул. Шолуденка, буд.1, м.Київ, 04116, ідентифікаційний код 42399676) основний борг за договором у сумі 1231645 грн. 68 коп., 3% річних — 120081 грн. 50 коп., втрати від інфляції 499099 грн. 49 коп., а також витрати зі сплати судового збору в сумі 22209 грн. 92 коп.
Видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

3.В решті позову відмовити.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду згідно положень ст.256 Господарського процесуального кодексу України протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повне рішення підписано 06.05.2026.

СУДДЯ Богдан ЯРЕСЬКО