ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"01" червня 2026 р. Справа№ 910/10803/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Пономаренка Є.Ю.
суддів: Барсук М.А. 
Руденко М.А. 

при секретарі судового засідання Муковоз В.І., 
за участю представників:
від позивача - Андрусяк І.П.,
від відповідача - Михайлов А.Л., 
розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Новус Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2026 у справі №910/10803/25 (суддя Маринченко Я.В., повне рішення складено - 11.02.2026) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Новус Україна" до Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Київміськбуд" про стягнення 34 317 219,33 грн.
ВСТАНОВИВ наступне.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Новус Україна" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Київміськбуд" (далі - відповідач) про стягнення коштів у розмірі 830479 доларів США.
Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначає, що відповідач в порушення Договору купівлі - продажу майнових прав №20584/РН-Н від 05.03.2019 року не виконав взяті на себе зобов`язання щодо здійснення будівництва об`єкта у встановлені строки та не передав позивачу майнові права, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.01.2026 у справі №910/10803/25 позов задоволено частково; стягнуто з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 22668229 (двадцять два мільйони шістсот шістдесят вісім тисяч двісті двадцять дев`ять) грн 61 коп., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 272018 (двісті сімдесят дві тисячі вісімнадцять) грн 75 коп.; в іншій частині позову відмовлено.
Так, суд встановивши, що відповідачем порушено взяті на себе зобов`язання за Договором щодо здійснення будівництва Об`єкта будівництва (прийняття в експлуатацію Об`єкту) у встановлені договором строки, дійшов висновку про повернення сплачених позивачем коштів.
Одночасно, судом вказано про те, що враховуючи вимоги чинного законодавства України, умови Договору та сплату позивачем грошових коштів у гривні, відсутні підстави для стягнення з відповідача заборгованості у доларах США.
Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю. 
В апеляційній скарзі апелянт вказує, що у Договорі сторони узгодили зобов`язання Покупця сплатити Компанії платіж, розмір якого базується на гривневому еквіваленті складових ціни Договору, визначеної в доларах США, а саме 22 668 229,61 грн. (двадцять два мільйони шістсот шістдесят вісім тисяч двісті двадцять дев`ять гривень, 61 копійка) з урахуванням ПДВ, що еквівалентно 830 479,00 (вісімсот тридцять тисяч чотириста сімдесят дев`ять доларів 00 центів) доларів США.
Отже, за доводами скаржника, сторони у Договорі домовились про правила визначення валютного еквіваленту кожного платежу та перерахунку ціни (вартості) Договору в національну валюту.
Апелянт вказує, що здійснивши платіж за Договором у гривні в сумі, що має чітко визначений валютний еквівалент, позивач у певний момент тимчасово позбавився активу (обігових коштів) саме в розмірі такого еквівалента, розраховуючи на зустрічне виконання Відповідачем зобов`язання за Договором у такому ж еквіваленті згідно з умовами Договору. У разі відновлення саме грошового активу (в даному випадку - шляхом повернення грошей на підставі п. 4.6. Договору) позивач цілком вправі розраховувати на те, що таке відновлення буде повноцінним, тобто таким, що відображатиме реальну купівельну спроможність отриманих грошей на час їх повернення.
Отже, за доводами скаржника, Відповідач (який отримав від Позивача грошові кошти у розмірі 830 479,00доларів США у їх гривневому еквіваленті) має повернути Позивачу грошові кошти у цьому самому розмірі (830 479,00 доларів США) в такому самому порядку (у гривневому еквіваленті цієї суми, що буде визначений державним / приватним виконавцем на момент здійснення Відповідачем платежу в ході виконання судового рішення).
Також, апелянт посилається на необґрунтованість продовження судом першої інстанції строку на подання відзиву на позовну заяву.
В ході здійснення апеляційного провадження від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення Великою Палатою справи №727/6125/23.
Вказане клопотання мотивне доцільністю здійснення подальшого розгляду справи №910/10803/25 саме після формування чітких висновків Великої Палати Верховного Суду щодо застосування належних способів захисту в подібних правовідносинах по справі №727/6125/23.
Колегія суддів, розглянувши в судовому засіданні 04.05.2026 вказане клопотання, дійшла висновку про відмову в його задоволенні, з огляду на наступне. 
Відповідно до пункту 7 частини першої статті 228 ГПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.
Суд виходить з того, що така підстава для зупинення провадження у справі (пункт 7 частини першої статті 228 ГПК України) застосовується у тому разі, коли на розгляді перебуває справа, за наслідками перегляду якої має висловитися Велика Палата, об`єднана палата або палата Верховного Суду, а відтак у судовому рішенні міститиметься правовий висновок про те, як саме повинна застосовуватися норма права, із застосуванням якої не погодилася колегія суддів, палата, об`єднана палата Верховного Суду, яка передала справу, і вказана норма є застосовною і у цій справі.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі №233/2021/19 зазначено, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.
Враховуючи різноманіття можливих правовідносин, в межах яких відбувається застосування відповідної норми права, для забезпечення однакового застосування такої норми основними при визначенні подібних правовідносин мають бути ті ознаки, які впливають на їх правове регулювання (тобто можливість застосування відповідної норми).
Суд з Єдиного державного реєстру судових рішень встановив, що предметом позову у справі № 727/6125/23 є вимога про визнання недійсними договорів купівлі-продажу.
Позов мотивовано наступним.
14 квітня 2017 року ОК «ЖБК «Проспект» та ОСОБА_1 уклали договір купівлі-продажу, за умовами якого кооператив (продавець) передав за плату, а ОСОБА_1 (покупець) прийняв у власність нежитлове приміщення (торгове приміщення) № 344, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1.
20 січня 2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір купівлі-продажу, за умовами якого ОСОБА_1 (продавець) передав за плату, а ОСОБА_2 (покупець) прийняв у власність нежитлове приміщення (торгове приміщення) № НОМЕР_1, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
Вказані договори порушують права позивача, у зв`язку із чим мають бути визнані недійсними виходячи з такого.
Позивач є орендарем земельної ділянки на АДРЕСА_1 на підставі договору оренди землі № 7800 від 04 травня 2012 року.
29 серпня 2012 року Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Чернівецькій області видала ТОВ «Гіпербуд» дозвіл на виконання будівельних робіт № ЧВ11412152339 на будівництво на вказаній земельній ділянці будинку з вбудовано-прибудованими торгово-офісними приміщеннями та паркінгом.
ТОВ «Гіпербуд» здійснило будівництво торгового центру на вказаній земельній ділянці, по завершенню якого звернулось до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Чернівецької міської ради із заявою про прийняття закінченого будівництвом об`єкта в експлуатацію, однак отримало відмову через недостовірні дані щодо земельної ділянки.
У подальшому Чернівецька міська рада своїм рішенням № 317 від 28 липня 2016 року припинила в односторонньому порядку договір оренди землі № 7800 від 04 травня 2012 року, укладений міською радою із ТОВ «Гіпербуд». Також Чернівецька міська рада уклала з ОК «ЖБК «Проспект» договір оренди землі №10303 від 24 жовтня 2016 року, що зумовило судові процеси.
Рішенням від 06 лютого 2017 року в справі № 926/4124/16, яке набрало законної сили, Господарський суд Чернівецької області визнав недійсним та скасував вказані рішення міської ради, а договір оренди землі № 10303 від 24 жовтня 2016 року, укладений між міською радою та ОК «ЖБК «Проспект», визнав недійсним.
Позивач зазначав, що ОК «ЖБК «Проспект» у незаконний спосіб, використовуючи зазначений договір оренди землі № 10303 від 24 жовтня 2016 року, отримав сертифікат готовності на закінчений будівництвом об`єкт - «будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудовано-прибудованими торгово-офісними приміщеннями та паркінгом за адресою: АДРЕСА_1 (І черга - будівництво торгового центру)».
Зазначений сертифікат у подальшому скасований постановою Західного апеляційного господарського суду від 26 січня 2021 року у справі № 926/1574/18.
ОК «ЖБК «Проспект» на підставі вказаних скасованих судами документів, а саме договору оренди землі та сертифіката, неправомірно набув статусу замовника будівництва та оформив право власності на торговий центр, після чого продав спірні нежитлові приміщення юридичним та фізичним особам.
Посилаючись на викладене, позивач просив суд:
- визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення №344 загальною площею 58,3 кв. м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, від 14 квітня 2017 року, укладений між ОСОБА_1 та ОК «ЖБК «Проспект», посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Макеєвою Н. В. та зареєстрований в реєстрі за № 5858;
- визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення (торгового приміщення) № 344 загальною площею 58,3 кв. м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , від 20 січня 2022 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Макеєвою Н. В. та зареєстрований в реєстрі за № 621.
Мотивуючи ухвалу про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вказала, що, у справі, яка переглядається, правового аналізу потребує питання ефективності та належності обраного позивачем способу захисту його прав як забудовника (замовника будівництва).
ТОВ «Гіпербуд» як спосіб захисту своїх прав обрало вимогу про визнання недійсними договорів купівлі-продажу спірного майна (ресцисорний позов). Вказувало, що внаслідок укладення оспорюваних договорів купівлі-продажу порушено його права як замовника будівництва на здачу об`єкта будівництва в експлуатацію та оформлення права власності на новостворене нерухоме майно. Вважало, що саме такий спосіб захисту є належним та ефективним з огляду на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 23 липня 2024 року у справі № 727/11510/23 та від 19 жовтня 2023 року у справі № 727/7731/22, у яких це товариство також перебувало у процесуальному становищі позивача.
Водночас, об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, проаналізувавши практику Великої Палати Верховного Суду (постанови від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17,від 13 липня 2022 року у справі №199/8324/19, від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2110/15-ц та від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13), виснувала, що витребування майна з незаконного володіння іншої особи є ефективним способом захисту права особи, яка була наділена правомочністю власника та, в силу не залежних від неї обставин, позбавлена такого правового статусу.
На переконання Суду, висновок про належність обраного способу захисту та, відповідно, можливість застосування того чи іншого із вказаних висновків Верховного Суду до спірних правовідносин залежить від визначення правового статусу замовника, забудовника та інвестора будівництва, оскільки кожен із цих суб`єктів має власний обсяг прав і обов`язків, закріплених у законодавстві (зокрема й прав на об`єкт нерухомості, який є предметом судового спору), а від їх статусу залежить коло можливих позовних вимог (способів захисту) та обґрунтування підстав позову.
На переконання об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, без чіткого визначення правового статусу та правовстановлюючих обставин вибір способу захисту може бути неправильним або неефективним, що призведе до відмови у задоволенні позову або до неможливості реального відновлення порушених прав. Навпаки, правильно встановлений статус дозволяє обрати належний спосіб захисту, який буде максимально дієвим і сприятиме повному відновленню порушених інтересів у судовому порядку.
В свою чергу, у даній справі позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача коштів у розмірі 830479 доларів США.
Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначає, що відповідач в порушення Договору купівлі - продажу майнових прав №20584/РН-Н від 05.03.2019 року не виконав взяті на себе зобов`язання щодо здійснення будівництва об`єкта у встановлені строки та не передав позивачу майнові права.
Отже, правовідносини у вказаних справах не є подібними, а тому відповідно колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання відповідача. 
В судовому засіданні представник апелянта - позивача у справі підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.
Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - зміні, з наступних підстав.
05.03.2019 між позивачем (далі - Покупець) та відповідачем (далі - Компанія) укладено Договір купівлі-продажу майнових прав №20584/РН-Н (далі - Договір) відповідно до умов якого Компанія продає, а Покупець придбає майнові права на об`єкт нерухомого майна, а саме - продовольчий магазин (далі - об`єкт) у житловому будинку 001, секція 1 в об`єкті: "Будівництво житлово-офісного комплексу з об`єктом торговельного та соціально-побутового призначення" на просп. Відрадний, 93/2 у Солом`янському районі м. Києва" (далі - об`єкт будівництва) на умовах та в порядку, що визначені у цьому Договорі. (п.1.1. Договору)
Згідно з п.1.2. Договору під майновими правами сторони розумітимуть право набути у власність закріплений за Покупцем об`єкт після введення Об`єкту будівництва в експлуатацію шляхом державної реєстрації такого права на підставі цього Договору.
Компанія зобов`язана передати Покупцеві майнові права на об`єкт, а Покупець прийняти їх. Передача та приймання майнових прав здійснюється сторонами за Актом прийому-передачі майнових прав. (п.1.4. Договору)
Відповідно до п.3.1. Договору вартість майнових прав на Об`єкт на день підписання цього Договору складає 22279330,41 грн в тому числі ПДВ 3713221,74 грн, що еквівалентно 830479 доларів США з урахуванням ПДВ, згідно офіційного курсу продажу долара США за гривні, встановленого Національним Банком України на 09:00 годину ранку у день підписання сторонами даного Договору, виходячи з вартості 1 кв.м. - 34875,21 грн, в тому числі ПДВ 5812,54 грн, що еквівалентно 1300 доларів США по офіційному курсу НБУ до гривні на день підписання Договору.
Пунктом 3.2. Договору визначено, що вартість майнових прав на Об`єкт, зазначена у п.3.1. Договору сплачується наступним чином: Покупець здійснює всі платежі, пов`язані з виконанням своїх зобов`язань за цим Договором з оплати вартості майнових прав, шляхом перерахування на банківський рахунок Компанії, зазначений в даному Договорі, грошових коштів в національній валюті в еквівалентні до відповідної суми, визначеної в доларах США, за курсом Національного банку України на день оплати відповідної суми, чотирма рівними платежами, в наступному порядку:
- 1 етап - протягом 5 банківських днів з моменту укладення сторонами даного Договору - 207623 долари США, сплачується Покупцем у гривневому еквіваленті згідно офіційного курсу встановленого Національним банком України на 09:00 годину ранку на день здійснення оплати платежу за даним Договором;
- 2 етап - у строк до 31.12.2019 - 207623 долари США, сплачується Покупцем у гривневому еквіваленті згідно офіційного курсу встановленого Національним банком України на 09:00 годину ранку на день здійснення оплати платежу за даним Договором;
- 3 етап - у строк до 31.12.2020 - 207623 долари США, сплачується Покупцем у гривневому еквіваленті згідно офіційного курсу встановленого Національним банком України на 09:00 годину ранку на день здійснення оплати платежу за даним Договором;
- 4 етап - у строк до 31.12.2021 - 207610 долари США, сплачується Покупцем у гривневому еквіваленті згідно офіційного курсу встановленого Національним банком України на 09:00 годину ранку на день здійснення оплати платежу за даним Договором.
Згідно з п.3.4 Договору оплата покупцем вартості об`єкта здійснюється в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Компанії.
Відповідно до п.4.6. Договору у випадку зупинення Компанією будівництва Об`єкта на строк понад 90 календарних днів, а також у випадку невиконання Компанією взятих на себе зобов`язань за цим Договором щодо здійснення будівництва Об`єкта у встановлені строки, передбачені п.7.1., понад 12 календарних місяців, Компанія зобов`язується за письмовою вимогою Покупця повернути протягом 14 календарних днів, з моменту отримання відповідної вимоги Покупця, сплачені останнім грошові кошти у повному обсязі, шляхом перерахування таких коштів на поточний рахунок Покупця визначений у цьому Договорі. Договір припиняє свою дію та вважаться розірваним, з моменту належного отримання Компанією відповідної вимоги Покупця про повернення коштів.
Згідно п.7.1. Договору запланований термін прийняття в експлуатацію Об`єкту будівництва ІV квартал 2021 року.
На виконання умов Договору, позивачем відповідно до етапів здійснення оплати відповідних платежів сплачено на рахунок відповідача суму платежів на загальну суму 22668229,61 грн з урахуванням ПДВ, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними інструкціями № 0000695979 від 11.03.2019 на суму 5569919,45 грн; № 0000793403 від 19.12.2019 на суму 5294386,50 грн; № 0000793404 від 19.12.2019 на суму 275532,95 грн; № 0000905243 від 04.12.2020 на суму 5876519,87 грн; № 0001044687 від 29.12.2021 на суму 5651870,84 грн із відповідними призначеннями платежів.
Разом з тим, матеріали справи не містять доказів введення Об`єкту будівництва в експлуатацію, так само як і не містять доказів оформлення та підписання між сторонами акту прийому-передачі майнових прав.
Позивач звернувся до відповідача із вимогою №1134 від 02.07.2025 про повернення протягом 14 календарних днів, з моменту її отримання, суму в гривнях, що еквівалентна 830479 доларів США, згідно курсу гривні щодо долара США встановленого Національним банком України станом на 09:00 годину ранку на день здійснення оплати платежу.
Відповідач відповіді на вищевказану вимогу не надав, сплачені позивачем грошові кошти у встановлені строки не повернув, що і стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом про стягнення 830 479 доларів США.
Суд першої інстанції дійшов висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача сплачених ТОВ "Новус Україна" грошових коштів у сумі 22668229,61 грн, у задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача грошових коштів у сумі 830479 доларів США суд відмовив.
При цьому висновок суду щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача заборгованості у доларах США мотивовано наступним.
Пунктом 3.2. Договору передбачено порядок та розмір сплати позивачем відповідачу вартості майнових прав на Об`єкт у гривневому еквіваленті, тобто у гривнях.
При цьому, пункт 4.6. Договору встановлює обов`язок відповідача протягом 14 календарних днів, з моменту отримання відповідної вимоги позивача, повернути сплачені позивачем грошові кошти у повному обсязі, шляхом перерахування таких коштів на поточний рахунок позивача.
Як вбачається з наявних в матеріалах справи платіжних інструкцій та не заперечується сторонами, сплата грошових коштів (вартості майнових прав на Об`єкт) здійснювалась позивачем у національній валюті - гривні.
Таким чином, враховуючи вимоги чинного законодавства України, умови Договору та сплату позивачем грошових коштів у гривні, суд прийшов до висновку щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача заборгованості у доларах США.
Колегія суддів не погоджується із такими висновками, з огляду на таке. 
Згідно з нормами ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до ст. ст. 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором купівлі - продажу.
Відповідно до ч. 1 ст. 177 Цивільного кодексу України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.
Згідно зі ст. 190 Цивільного кодексу України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.
Відповідно до ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно з ч. 2 ст. 656 Цивільного кодексу України предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.
Згідно з ч. 1 ст. 615 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (ч. 3 ст. 651 Цивільного кодексу України).
Пунктом 4.6. Договору встановлено, що у випадку зупинення Компанією будівництва Об`єкта на строк понад 90 (дев`яносто) календарних днів, а також у випадку невиконання Компанією взятих на себе зобов`язань за цим Договором щодо здійснення будівництва Об`єкта у встановлені строки, передбачені п.7.1., понад 12 календарних місяців, Компанія зобов`язується за письмовою вимогою Покупця повернути протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів, з моменту отримання відповідної вимоги Покупця, сплачені останнім грошові кошти у повному обсязі, шляхом перерахування таких коштів на поточний рахунок Покупця визначений у цьому Договорі. Договір припиняє свою дію та вважається розірваним, з моменту належного отримання Компанією відповідної вимоги Покупця про повернення коштів.
Відповідачем було порушено п. 7.1 Договору щодо запланованого терміну прийняття в експлуатацію об`єкту будівництва IV квартал 2021р., що є підставою для розірвання покупцем Договору купівлі - продажу майнових прав №20584/РН-Н від 05.03.2019 року на підставі п. 4.6 Договору в односторонньому порядку.
Позивач звернувся до відповідача із вимогою №1134 від 02.07.2025 про повернення протягом 14 календарних днів, з моменту її отримання, суму в гривнях, що еквівалентна 830479 доларів США, згідно курсу гривні щодо долара США встановленого Національним банком України станом на 09:00 годину ранку на день здійснення оплати платежу.
Крім того у вказаній вимозі, позивач звернув увагу ПрАТ "Холдингова компанія "Київміськбуд", що відповідно до п. 4.6 Договір припиняє свою дію та вважається розірваним з моменту отримання відповідачем вимоги (докази надсилання вимоги наявні у матеріалах справи).
За загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено законом або договором.
Таким чином, суд дійшов висновку, що станом на дату звернення позивача з даним позовом до суду та станом на дату розгляду справи у суді Договір купівлі - продажу майнових прав №20584/РН-Н від 05.03.2019 року є розірваним.
Частиною 2 статті 653 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином.
Спір у справі виник внаслідок неналежного виконання відповідачем Договору купівлі - продажу майнових прав №20584/РН-Н від 05.03.2019 року в частині здійснення будівництва об`єкта у встановлені Договором строки та не передання позивачу майнових прав, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача суму сплачених позивачем коштів у розмірі 830 479 доларів США.
Відповідно до п.3.1. Договору вартість майнових прав на Об`єкт на день підписання цього Договору складає 22279330,41 грн в тому числі ПДВ 3713221,74 грн, що еквівалентно 830479 доларів США з урахуванням ПДВ, згідно офіційного курсу продажу долара США за гривні, встановленого Національним Банком України на 09:00 годину ранку у день підписання сторонами даного Договору, виходячи з вартості 1 кв.м. - 34875,21 грн, в тому числі ПДВ 5812,54 грн, що еквівалентно 1300 доларів США по офіційному курсу НБУ до гривні на день підписання Договору.
Пунктом 3.2. Договору визначено, що вартість майнових прав на Об`єкт, зазначена у п.3.1. Договору сплачується наступним чином: Покупець здійснює всі платежі, пов`язані з виконанням своїх зобов`язань за цим Договором з оплати вартості майнових прав, шляхом перерахування на банківський рахунок Компанії, зазначений в даному Договорі, грошових коштів в національній валюті в еквівалентні до відповідної суми, визначеної в доларах США, за курсом Національного банку України на день оплати відповідної суми, чотирма рівними платежами, в наступному порядку:
- 1 етап - протягом 5 банківських днів з моменту укладення сторонами даного Договору - 207623 долари США, сплачується Покупцем у гривневому еквіваленті згідно офіційного курсу встановленого Національним банком України на 09:00 годину ранку на день здійснення оплати платежу за даним Договором;
- 2 етап - у строк до 31.12.2019 - 207623 долари США, сплачується Покупцем у гривневому еквіваленті згідно офіційного курсу встановленого Національним банком України на 09:00 годину ранку на день здійснення оплати платежу за даним Договором;
- 3 етап - у строк до 31.12.2020 - 207623 долари США, сплачується Покупцем у гривневому еквіваленті згідно офіційного курсу встановленого Національним банком України на 09:00 годину ранку на день здійснення оплати платежу за даним Договором;
- 4 етап - у строк до 31.12.2021 - 207610 долари США, сплачується Покупцем у гривневому еквіваленті згідно офіційного курсу встановленого Національним банком України на 09:00 годину ранку на день здійснення оплати платежу за даним Договором.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач виконав свої зобов`язання в частині оплати майнових прав в повному обсязі, що підтверджується вищевказаними платіжними інструкціями.
За висновком колегії суддів, умовами Договору було погоджено вартість майнових прав із зазначення ціни в гривні з еквівалентом у доларах США.
Позивач в прохальній частині позовної заяви просив стягнути з відповідача суми грошових коштів в іноземній валюті.
Як вже вказувалося, місцевий господарський суд прийшов до висновку щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача заборгованості у доларах США.
Колегія суддів щодо цього вказує наступне.
Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Водночас Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання на території України грошових одиниць іноземних держав.
Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
Одним із елементів належного виконання зобов`язання є його виконання у валюті, погодженій сторонами.
Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які укладаються та виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
Так, в умовах п. 3.2 Договору сторони погодили порядок оплати вартості майнових прав та визначили, що розмір відповідного платежу - суми коштів, визначеної у доларах США, що має бути сплачена покупцем протягом визначеного періоду часу, оплата якої здійснюється у гривневому еквіваленті згідно офіційного курсу встановленого НБУ на 09:00 годину ранку у день здійснення відповідної оплати покупцем.
Отже, належним виконанням зобов`язання, яке виникло між сторонами є повернення грошових коштів у національній валюті 22 668 229,61 грн, сума яких є еквівалентною 830 479 доларів США на момент платежу.
Колегія суддів враховує наступні висновки, зроблені Великою Палатою Верховного Суду від 11.09.2024 по справі № 500/5194/16:
«Формулюючи висновок щодо застосування частини другої статті 533 ЦК України у спірних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду констатує, що якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що у випадку наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення.
Водночас при стягненні судом заборгованості в еквіваленті іноземної валюти за курсом Національного банку України на день виконання рішення в судовому рішенні зазначається лише одна сума боргу (в іноземній валюті), а сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається державним / приватним виконавцем на момент здійснення боржником платежу в ході виконання судового рішення».
Таким чином, місцевий господарський суд невірно визначив суму стягнення у гривні та відповідно її розмір, а тому оскаржуване рішення в наведеній частині підлягає зміні із задоволенням позову в повному обсязі та стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу в розмірі еквівалентній 830 479 доларів США 00 центів за курсом НБУ на день виконання рішення.
Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість продовження судом першої інстанції строку на подання відзиву на позовну заяву не знайшли свого підтвердження. 
Оскільки позивач просив скасувати оскаржуване рішення, а колегія суддів дійшла висновку про його зміну, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Разом з тим, враховуючи, що доводи апелянта про невірність визначення судом суми стягнення у гривні та відповідно її розміру знайшли своє підтвердження та фактично апелянт отримав повністю задоволення вимог його апеляційної скарги, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на відповідача в повному обсязі. 
Крім цього, з урахуванням задоволення вимог позовної заяви відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за її подання покладається на відповідача.
Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Новус Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2026 у справі №910/10803/25 задовольнити частково.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2026 у справі №910/10803/25 змінити, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:
Позов задовольнити повністю.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Київміськбуд" (01010, м. Київ, вул. Михайла Омеляновича-Павленка, буд. 4/6; ідентифікаційний код 23527052) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Новус Україна" (04208, м. Київ, пр. Європейського Союзу, буд.47; ідентифікаційний код 36003603) суму боргу в розмірі еквівалентній 830 479 доларів США 00 центів за курсом НБУ на день виконання рішення.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Київміськбуд" (01010, м. Київ, вул. Михайла Омеляновича-Павленка, буд. 4/6; ; ідентифікаційний код 23527052) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Новус Україна" (04208, м. Київ, пр. Європейського Союзу, буд.47; ідентифікаційний код 36003603) 411 806, 63 грн судового збору.
3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Київміськбуд" (01010, м. Київ, вул. Михайла Омеляновича-Павленка, буд. 4/6; ; ідентифікаційний код 23527052) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Новус Україна" (04208, м. Київ, пр. Європейського Союзу, буд.47; ідентифікаційний код 36003603) 617 709,95 грн судового збору за подання апеляційної скарги.
4. Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідні накази.
5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова (враховуючи участь судді Барсук М.А. у засіданні Ради суддів України 05.06.2026 та відпустці з 08.06.2026 по 12.06.2026, 15.06.2026) складена: 16.06.2026 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко 

Судді М.А. Барсук

М.А. Руденко