ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2026 року 	м. Полтава	Справа № 440/2794/26	

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді – Удовіченка С.О., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без участі сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційне медичне підприємство "Лікарня інтенсивного лікування "Кременчуцька" про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Комунального некомерційого медичного підприємства "Лікарня інтенсивного лікування "Кременчуцька" в якому просить:
Дії Комунального некомерційного медичного підприємства «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» в частині подання свідоцтва про хворобу ОСОБА_2 на затвердження до 12 Регіональної ВЛК засобами електронної пошти визнати протиправними.
Зобов`язати Комунальне некомерційне медичне підприємство «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» вчинити наступні дії: сформувати та подати до 12 Регіональної військово-лікарської комісії свідоцтво про хворобу на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в електронній формі з використанням інформаційно-комунікаційної системи «Медична інформаційна система Збройних Сил України» керуючись Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за № 1109/15800, а в разі неможливості, направити таке свідоцтво у паперовій формі відповідно до цього ж Положення.
В обгрунтування позовних вимог зазначив, що після звільнення з військової служби Позивач звертався до КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» з приводу направлення до 12 Регіональної ВЛК для затвердження свідоцтва про хворобу. Згідно останньої письмової відповіді від 22.04.2025 за № 01-18/974 заступник директора з ЕНТ КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» Світлана КУЗЬМЕНКО повідомила Позивача, що Свідоцтво про хворобу військовослужбовця ЗСУ ОСОБА_2 було направлено на погодження до 12 Регіональної ВЛК електронною поштою 29.04.2024 та повторно в аналогічний спосіб 10.04.2025. Згідно письмової відповіді 12 Регіональної ВЛК від 17.12.2025 за № 6979 позивачу було повідомлено, що Свідоцтво про хворобу на старшого сержанта ОСОБА_2 , 1976 р.н. до 12 Регіональної ВЛК не надходило. Неможливість визначитись хто саме суб`єктів владних повноважень допустив порушення вимог законодавства зумовила те, що Позивач був змушений звернутися до Північного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги (далі Центр) у вигляді складання документів процесуального характеру. Згідно доручення Центру № 04-06-2026-000537 від 20.01.2026 для надання безоплатної вторинної правничої допомоги ОСОБА_4 призначено адвоката КУЧЕРА Ю.В. У ході виконання доручення Центру з надання безоплатної вторинної правничої допомоги представником позивача – адвокатом Кучером Ю.В. 09.02.2026 направлено адвокатські запити до КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» та 12 Регіональної ВЛК. З письмової відповіді КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» від 17.02.2026 за № 01-16/387 вбачається, що Свідоцтво про хворобу відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 направлялось до 12 Регіональної ВЛК засобами електронного зв`язку на електронну адресу: ІНФОРМАЦІЯ_2 До письмової відповіді долучені скріншоти, які підтверджують відправку до 12 Регіональної ВЛК засобами електронного зв`язку Свідоцтва про хворобу ОСОБА_5 . У письмовій відповіді 12 Регіональної ВЛК від 19.02.2026 за № 815 зазначено, що станом на 29.04.2024 норми глав 20 та 22 розділу II Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за № 1109/15800, у редакції зі змінами, внесеними наказом Міністра оборони України від 27.04.2024 № 262, чітко визначали порядок подання медичної документації на розгляд та затвердження до штатної військово- лікарської комісії. Водночас зазначені норми не передбачали можливості направлення медичної документації засобами електронного зв`язку, а відтак обмін документами здійснювався у встановленому паперовому порядку з дотриманням вимог щодо оформлення та реєстрації.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 16.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідач у відзиві проти задоволення позову заперечував, вказуючи, що 10.04.2024- первинне надсилання Свідоцтва про хворобу електронною поштою.26.04.2024 - повторне надсилання, на яке від 12 РВЛК надійшла відповідь: "Чекаємо на перероблене свідоцтво!!!". Це підтверджує, що третя особа отримувала пошту та вела комунікацію за цим каналом зв`язку. 01.05.2024 - надіслано перероблене свідоцтво. У відповідь 12 РВЛК запросила файл «В формате World". 15.05.2024 - надіслано файл у форматі .docx. Представники ВЛК знову відповіли: "Чекаю свідоцтво зроблене за прикладом...". 01.07.2024 - Відповідач вчергове уточнив етап розгляду документів. Отже, Відповідач діяв максимально сумлінно, оперативно реагуючи на всі зауваження, відповідач перебував у стані активної комунікації з 12 РВЛК через засоби електронного зв`язку. На момент виникнення спірних відносин (квітень-липень 2024 року) обов`язкової вимоги щодо використання виключно ІКС ще не існувало. Використання електронної пошти було загальноприйнятим технічним засобом для оперативного погодження проєктів документів між цивільними та військовими установами. Окремо слід звернути увагу на відповідь 12 регіональної військово – лікарської комісії від 19.02.2026 № 815, а саме п. 3. Відповіді в якій зазначено: « 3. З приводу надходження на затвердження свідоцтва про хворобу відносно ОСОБА_2 повідомляємо, що відомості, пов`язані з порушеними у Вашому запиті питаннями, до комісії не надходили. В книзі реєстраційних документів, офіційній електронній пошті та в архіві системи електронного документообігу відсутні записи про надходження вхідної кореспонденції, що стосуються ОСОБА_6 .». Наразі без повторного направлення та повторного медичного огляду закладу охорони здоров`я, у разі направлення саме до КНМП «Лікарня інтенсивного лікування "Кременчуцька", не має можливості сформувати та подати Свідоцтво про хворобу, адже за цей проміжок часу форма Свідоцтва про хворобу зазнавала неодноразових змін та формулювань у цих змінах: «Свідоцтво про хворобу {Додаток 11 із змінами, внесеними згідно з Наказами Міністерства оборони № 262 від 27.04.2024, № 686 від 14.10.2024; в редакції Наказів Міністерства оборони № 153 від 27.02.2025, № 283 від 02.05.2025}». Також, враховуючи значний проміжок часу, який пройшов після обстеження, понад 2 роки, стан позивача міг змінитись, тому є реальна потреба у актуалізації медичної інформації відносно нього.
Відповідно до частини восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
01.02.2024 ОСОБА_1 було госпіталізовано до нейрохірургічного відділення Комунального некомерційного медичного підприємства "Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» (далі КНМП «Лікарня інтенсивного лікування "Кременчуцька"), де він проходив лікування до 19.02.2024. Згідно виписки з медичної карти позивача № 1257 останньому було встановлено діагноз: Транзиторна ішемічна атака (від 01.02.24) в ВББ, з легким вестибуло атактичним синдромом, стійким помірним цефалгічним синдромом, на тлі перенесених ішемічних інсультів (за даними МРТ головного мозку від 10.01.24) в обох СМА з правобічним легким геміпарезом, з лівобічним помірно вираженим геміпарезом, з лікворо-динамічними, мнестичними порушеннями. ДЕ III ст. змішаного генезу (атеросклеротична, гіпертонічна).
12.03.2024 ОСОБА_1 повторно було госпіталізовано до нейрохірургічного відділення КНМП "Лікарня інтенсивного лікування "Кременчуцька", де він проходив лікування до 25.03.2024. Згідно виписки з медичної карти позивача № 2704 йому було встановлено діагноз: Минуще порушення мозкового кровообігу (від 10.03.24) у правій гемісфері головного мозку, з легким вестибуло-атактичним синдромом, стійким помірним цефалгічним синдромом, на тлі перенесених ішемічних інсультів (від 09.11.2023) в обох СМА з правобічним легким геміпарезом, з лівобічним помірним геміпарезом, з акцентом в руці, з лікворо-динамічними порушеннями, мнестичними порушеннями (за даними МРТ головного мозку від 10.01.24). Гіпертонічна хвороба III 2 ст. р. 4. Пресбіопія. Фонова ретинопатія та ретинальні судинні зміни.
25.03.2024 позаштатною військово-лікарською комісією КНМП "Лікарня інтенсивного лікування "Кременчуцька" проведено медичний огляд Позивача та видано довідку за № 288. Згідно зазначеної довідки вбачається, що ВЛК встановлено, що захворювання позивача пов`язане із захистом Батьківщини.
08.12.2025 представник позивача звернувся до 12 регіональної військово-лікарської комісії із запитом щодо надання інформації про затвердження свідоцтва про хворобу ОСОБА_1 , на який 17.12.2025 12 регіональною військово-лікарською комісією надано відповідь №6979, згідно якої свідоцтво про хворобу на старшого сержанта ОСОБА_1 не надходило.
09.02.2026 представник позивача звернувся до КНМП "Лікарня інтенсивного лікування "Кременчуцька" із адвокатським запитом щодо надання інформації про те, чи направлялося свідоцтво про хворобу військовослужбовця ЗСУ ОСОБА_1 для затвердження до 12 регіональної штатної ВЛК.
Листом від 17.02.2026 №01-16/387 КНМП "Лікарня інтенсивного лікування "Кременчуцька" повідомило представника позивача, що свідоцтво про хворобу (додаток 11 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України) відносно громадянина ОСОБА_1 направлялось до 12 регіональної військово-лікарської комісії засобами електронного зв`язку, з електронної пошти структурного підрозділу закладу охорони здоров`я на електронну пошту.
19.02.2026 12 регіональна військово-лікарська комісії листом №815 повідомила представника позивача, що "Станом на 29.04.2024 норми глав 20 та 22 розділу II Положення про військово- лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за № 1109/15800, у редакції зі змінами, внесеними наказом Міністра оборони України від 27.04.2024 № 262, чітко визначали порядок подання медичної документації на розгляд та затвердження до штатної військово-лікарської комісії.
Водночас зазначені норми не передбачали можливості направлення медичної документації засобами електронного зв`язку, а відтак обмін документами здійснювався у встановленому паперовому порядку з дотриманням вимог щодо оформлення та реєстрації,
Щодо повторного направлення свідоцтва про хворобу, яке мало місце 10.04.2025, повідомляємо, що пунктом 4 наказу Міністерства оборони України від 27.02.2025 № 153 було встановлено, що:
1) постанови військово-лікарських комісій, передбачені пунктом 2.1 глави 2 розділу І Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800, формуються в електронній формі засобами інформаційно-комунікаційної системи «Медична інформаційна система Збройних Сил України»;
2) до впровадження інформаційно-комунікаційної системи «Медична інформаційна система Збройних Сил України» у закладах охорони здоров`я установах), в яких створені та функціонують військово-лікарські комісії, зазначені постанови формуються в паперовій формі, але не пізніше 01 квітня 2025 року;
1) постанови військово-лікарських комісій з 01 квітня 2025 року формуються виключно в електронній формі в інформаційно-комунікаційній системі «Медична інформаційна система Збройних Сил України», за винятком періодів відсутності технічної можливості. Про дати і час початку та закінчення періоду відсутності технічної можливості розміщуються відповідні оголошення на вебсайті Міністерства оборони України.
Тобто, з 01.04.2025 і по теперішній час направлення постанов ВЖ на розгляд до 12 РВЛК здійснюється виключно через відповідні інформаційно-телекомунікаційні системи у порядку, визначеному законодавством.
Отже, обмін медичною документацією шляхом використання звичайної електронної пошти у 12 РВЛК не здійснюється, оскільки такий спосіб передачі документів не передбачений чинним порядком документообігу та не забезпечує належного рівня захисту службової інформації.
2) З приводу надходження на затвердження свідоцтва про хворобу відносно ОСОБА_2 повідомляємо, що відомості, пов`язані з порушеними у Вашому запиті питаннями, до комісії не надходили. В книзі реєстраційних документів, офіційній електронній пошті та в архіві системи електронного документообігу відсутні відповідні записи про надходження вхідної кореспонденції, що стосується ОСОБА_6 .
Окрім того, з метою надання достовірної інформації 12 РВЖ було здійснено перевірку даних в інформаційно-телекомунікаційній системі «Е-кабінет ВЛК» (далі - ІКС) щодо зазначеної особи. За результатами перевірки встановлено, що відносно ОСОБА_2 не складалось свідоцтво про хворобу.
З огляду на вищевикладене повідомляємо, що жодних рішень щодо ступеню придатності ОСОБА_2 до військової служби у НОМЕР_1 РВЛК не приймалось".
Позивач не погодився із діями НМП "Лікарня інтенсивного лікування "Кременчуцька" щодо направлення свідоцтва про хворобу, звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та відповідним доводам сторін, суд дійшов таких висновків.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також засади проходження в Україні військової служби. передбачені Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-ХІІ).
Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Згідно із частиною другою статті 1 Закону № 2232-ХІІ військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Частиною третьою статті 1 Закону № 2232-ХІІ передбачено, що військовий обов`язок включає підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
За змістом частини п`ятої статті 1 Закону № 2232-ХІІ від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
Відповідно до частини дев`ятої статті 1 Закону № 2232-ХІІ щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний та воєнний час.
Згідно з абзацом 1 частини десятої статті 1 Закону № 2232-ХІІ громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема, проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії районного (міського) військового комісаріату.
Частиною другою статті 2 Закону № 2232-ХІІ визначено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.
Відповідно до частини дванадцятої статті 12 Закону № 2232-ХІІ військовозобов`язані, які, зокрема, призначені для комплектування посад за відповідними військово-обліковими спеціальностями під час проведення мобілізації проходять обов`язковий медичний огляд. Порядок проходження медичного огляду затверджується Міністерством оборони України та центральними органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями.
Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі - Положення № 402 / в редакції на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно пункту 1.1 розділу І Положення № 402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Військово-лікарська експертиза - це: медичний огляд допризовників, призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби); військовозобов`язаних, офіцерів запасу, які призиваються на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військово-навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів Міністерства оборони України (далі - ВВНЗ), учнів військових ліцеїв; колишніх військовослужбовців; працівників Збройних Сил України, які працюють у шкідливих та небезпечних умовах праці та залучаються до роботи з джерелами іонізуючого випромінювання (далі - ДІВ), компонентами ракетного палива (далі - КРП), джерелами електромагнітних полів (далі - ЕМП), лазерного випромінювання (далі - ЛВ), мікроорганізмами I - II груп патогенності; працівників допоміжного флоту Військово-Морських Сил Збройних Сил України (далі - ВМС Збройних Сил України); визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ, роботи за фахом; установлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів (пункт 1.2 розділу І Положення № 402).
Пунктом 2.1 розділу І Положення №402 передбачено, що для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).
Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця.
За змістом пункту 22.1 Положення №402 дані про тих, хто пройшов медичний огляд (прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, військове звання, військова частина, місяць та рік призову на військову службу тощо), діагноз та постанова ВЛК про ступінь придатності до військової служби та про причинний зв`язок записуються в Книгу протоколів засідань ВЛК (ЛЛК).
Крім того, діагноз та постанови ВЛК записуються:
а) на військовослужбовців - у медичну книжку, за необхідності - у довідку ВЛК;
б) на кандидатів на навчання у ВВНЗ, з числа осіб:
цивільної молоді - у Картку медичного огляду кандидата на навчання у ВВНЗ, Картку медичного огляду того, хто вступає до ВВНЗ, який здійснює підготовку льотного складу (додаток 20);
військовослужбовців - у Картку медичного огляду кандидата на навчання у ВВНЗ та в медичну книжку;
в) на військовозобов`язаних, резервістів - у Картку обстеження та медичного огляду, а зміст постанови комісії, крім того, - у військовий квиток та облікову картку. У випадку діагностування у військовозобов`язаного, резервіста хвороби, зумовленої ВІЛ, діагноз та стаття Розкладу хвороб до військового квитка та облікової картки не записуються. На офіцерів запасу, визнаних ВЛК непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку, а також на військовозобов`язаних, резервістів, які знаходяться на зборах та визнані непридатними до подальшого проходження зборів, складається Свідоцтво про хворобу;
г) на кандидатів на військову службу за контрактом, військовослужбовців, які залучаються до участі у МО, - у Картку амбулаторного обстеження та медичного огляду, у довідку ВЛК та в медичну книжку;
ґ) на членів сімей військовослужбовців - у довідку ВЛК або Свідоцтво про хворобу;
д) на працівників Збройних Сил України - у довідку ВЛК, а тих, які працюють з ДІВ, КРП, джерелами ЕМП, ЛВ та мікроорганізмами I-II груп патогенності, особливо небезпечними інфекційними хворобами, - у медичну картку амбулаторного хворого або медичну книжку.
При медичному огляді осіб, які знаходяться на стаціонарному обстеженні та лікуванні, подання на ВЛК та її постанова записуються до медичної карти стаціонарного хворого, яка підписується головою, членами комісії (не менше двох), які брали участь у засіданні, та секретарем комісії у день засідання (при виписці особи із закладу охорони здоров`я (установи) постанова ВЛК записується також у виписний епікриз). Подання повинне мати дані, необхідні для заповнення усіх граф Книги протоколів засідань ВЛК (ЛЛК), довідки ВЛК або свідоцтва про хворобу.
Згідно пункту 22.3 Положення №402 постанови ВЛК, які не підлягають затвердженню (контролю) штатною ВЛК, оформляються в день медичного огляду і видаються на руки особі, що пройшла медичний огляд, та надсилаються у військову частину та/або до ТЦК та СП в електронній та/або паперовій формі. Свідоцтво про хворобу (довідка ВЛК) з постановою, яка підлягає затвердженню (контролю) штатною ВЛК, направляється на затвердження (контроль) не пізніше 5-денного строку після закінчення медичного огляду. Свідоцтво про хворобу (довідка ВЛК) із затвердженою постановою надсилається командиру військової частини, у якій проходить службу військовослужбовець, що пройшов медичний огляд та/або до ТЦК та СП, в електронній та/або паперовій формі, в установленому законодавством порядку, а також видається на руки особі, що пройшла медичний огляд. Зазначені документи можуть видаватися на руки представникам військових частин за наявності у них підтверджуючих документів.
Відповідно до пункту 22.10 Положення №402 свідоцтво про хворобу (довідка ВЛК) з незатвердженою штатною ВЛК постановою повертається до госпітальної (гарнізонної) ВЛК, яка склала його, з викладенням у постанові штатної ВЛК причин незатвердження та необхідними рекомендаціями.
З аналізу вищевикладеного слідує, що свідоцтво про хворобу (довідка ВЛК) з постановою, яка підлягає затвердженню (контролю) штатною ВЛК, направляється на затвердження (контроль) не пізніше 5-денного строку після закінчення медичного огляду та може бути повернуто на доопрацювання в разі незатвердження.
При цьому спосіб направлення саме на затвердження свідоцтва про хворобу не конкретизовано, на відміну від направлення свідоцтво про хворобу (довідка ВЛК) із затвердженою постановою.
При розгляді даної справи не ставиться під сумнів складання відносно позивача свідоцтва про хворобу, що визнається й відповідачем.
Однак, спірним є саме направлення КНМП "Лікарня інтенсивного лікування "Кременчуцька" до 12 регіональної військово-лікарської комісії свідоцтво про хворобу за формою згідно додатку 11 до Положення №402.
Так, відповідач вказує, що свідоцтво про хворобу направлялося на затвердження 12 регіональної військово-лікарської комісії електронною поштою на адресу - 12RVLK_ZSU@POST.MIL.GOV.UA.
На підтвердження вищевикладеного до відзиву додано скріншоти відправлень з яких слідує, що 10.04.2024 КНМП "Лікарня інтенсивного лікування "Кременчуцька" направлено на електронну пошту 12 регіональної військово-лікарської комісії у форматі pdf свідоцтво про хворобу ОСОБА_1 ; 01.05.2024 КНМП "Лікарня інтенсивного лікування "Кременчуцька" повторно направлено на електронну пошту 12 регіональної військово-лікарської комісії у форматі pdf свідоцтво про хворобу ОСОБА_1 ; 01.05.2024 12 регіональна військово-лікарська комісія на електронну адресу КНМП "Лікарня інтенсивного лікування "Кременчуцька" повідомила про необхідність направлення свідоцтва у форматі Word; 15.05.2024 КНМП "Лікарня інтенсивного лікування "Кременчуцька" направлено на електронну пошту 12 регіональної військово-лікарської комісії звернення щодо надання відповіді з приводу хвороби ОСОБА_1 ; 15.05.2024 12 регіональна військово-лікарська комісія на електронну адресу КНМП "Лікарня інтенсивного лікування "Кременчуцька" повідомила про необхідність подання свідоцтва за раніше вказаним прикладом; 15.05.2024 КНМП "Лікарня інтенсивного лікування "Кременчуцька" направлено на електронну пошту 12 регіональної військово-лікарської комісії повідомлення, що 01.05.2024 направило виправлене свідоцтво; 15.05.2024 12 регіональна військово-лікарська комісія на електронну адресу КНМП "Лікарня інтенсивного лікування "Кременчуцька" повідомила про необхідність подання свідоцтва у форматі Word; 15.05.2024 КНМП "Лікарня інтенсивного лікування "Кременчуцька" направлено на електронну пошту 12 регіональної військово-лікарської комісії свідоцтво про хворобу ОСОБА_1 у форматі Word.
На подальші звернення 01.07.2024 до 12 регіональної військово-лікарської комісії на електронну пошту щодо розгляду поданих документів, згідно наданої відповідачем роздруківки, інформація відсутня.
Як зазначено судом вище станом на дату виникнення спірних правовідносин Положення №402 лише вимагало направлення на затвердження (контроль) не пізніше 5-денного строку після закінчення медичного огляду свідоцтва про хворобу (довідка ВЛК) з постановою, яка підлягає затвердженню (контролю) штатною ВЛК. 
Таким чином КНМП "Лікарня інтенсивного лікування "Кременчуцька" не було обмежено у праві направити свідоцтво про хворобу ОСОБА_1 до 12 регіональної військово-лікарської комісії у паперовій формі.
Більш того, з наданих до суду відповідачем скріншотів переписки із 12 регіональною військово-лікарською комісією неможливо встановити зміст направленої кореспонденції та як наслідок перевірити відповідність (зміст) надісланих файлів вимогам Положення №402. 
Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.
Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).
Отже, ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі "ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява N 28924/04) констатував: "50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. The United Kingdom), пп. 28 - 36, Series A N 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява N 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява N 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)".
Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що належним та ефективним способом захисту прав позивача буде зобов`язання Комунальне некомерційне медичне підприємство "Лікарня інтенсивного лікування "Кременчуцька" подати до 12 Регіональної військово-лікарської комісії свідоцтво про хворобу на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до вимог Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за № 1109/15800, а в разі неможливості, направити таке свідоцтво у паперовій формі.
Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 9, 77, 139, 229, 243-246, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) до Комунального некомерційне медичне підприємство "Лікарня інтенсивного лікування "Кременчуцька" (код ЄДРПОУ 41318879, вул. Лікаря Парнети, 2, м. Кременчук, Полтавська область) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Зобов`язання Комунальне некомерційне медичне підприємство "Лікарня інтенсивного лікування "Кременчуцька" подати до 12 Регіональної військово-лікарської комісії свідоцтво про хворобу на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до вимог Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за № 1109/15800, а в разі неможливості, направити таке свідоцтво у паперовій формі.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя	 	С.О. Удовіченко