Справа № 560/16760/25
	
РІШЕННЯ
іменем України

30 червня 2026 року	м. Хмельницький	

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Печеного Є.В., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області , Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі – відповідач 1, ГУ) та Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (далі – відповідач 2, ГУ), у якому просить: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області № 222550018755 від 13.06.2025 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи на заводі «Електроприбор» з 15.03.1984 по 11.05.1984 та в Науково-виробничому малому підприємстві «Протон» з 12.03.1991 по 31.04.1995, а також призначити пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 25.04.2025.
Ухвалою від 30.09.2025 суд відкрив провадження у справі та вирішив розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження.
Згідно із позовною заявою, позивач позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити з таких підстав. 
Зазначає, що 05.06.2025 звернувся до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком, оскільки 24.04.2025 досяг 60-річного віку.
Вказує, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області № 222550018755 від 13.06.2025 йому відмовлено у призначенні пенсії за віком через відсутність необхідного страхового стажу.
Позивач вважає таке рішення протиправним, оскільки пенсійний орган безпідставно не зарахував до страхового стажу періоди роботи, підтверджені трудовою книжкою НОМЕР_1 , а саме: з 15.03.1984 по 11.05.1984 — робота на заводі «Електроприбор»; з 12.03.1991 по 31.04.1995 — робота в Науково-виробничому малому підприємстві «Протон».
Позивач посилається на те, що відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. 
На думку позивача, недоліки оформлення записів у трудовій книжці, допущені роботодавцем, не можуть покладатися на працівника та не можуть бути підставою для позбавлення його права на пенсію.
Позивач також зазначає, що записи у трудовій книжці є послідовними, містять відомості про його трудову діяльність, не містять виправлень або підчисток та не спростовані відповідачами належними доказами.
Згідно із відзивом на позов, Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області позов не визнає та просить відмовити у його задоволенні з таких підстав.
Зазначає, що заява позивача від 05.06.2025 про призначення пенсії за віком була розглянута цим органом за принципом екстериторіальності відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсій, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1.
Вказує, що за результатами розгляду заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області прийнято рішення № 222550018755 від 13.06.2025 про відмову у призначенні пенсії за віком.
Відповідач 2 стверджує, що страховий стаж позивача становить 31 рік 1 місяць 21 день, тоді як для призначення пенсії за віком у 2025 році необхідна наявність не менше 32 років страхового стажу.
У відзиві відповідач 2 також навів доводи щодо незарахування окремих періодів роботи позивача за трудовою книжкою. 
Зокрема, щодо періоду роботи на заводі «Електроприбор» з 15.03.1984 по 11.05.1984 відповідач 2 зазначає, що у трудовій книжці в записі про звільнення відсутня дата наказу.
Щодо періоду роботи в Науково-виробничому малому підприємстві «Протон» відповідач 2 зазначає, що запис про звільнення засвідчено печаткою УРСР, а дата звільнення 31.04.1995 є некоректною. 
Також у відзиві відповідач 2 послався на відсутність підтвердження реорганізації підприємства та на те, що відповідний запис надалі засвідчено печаткою приватного підприємства «РВС».
Крім того, відповідач 2 стверджує про незарахування окремих періодів підприємницької діяльності позивача через відсутність сплати страхових внесків за даними реєстру застрахованих осіб.
Відповідач 1 правом на подачу відзиву не скористався, а тому, суд, на підставі ч. 2 ст. 175 КАС України, вирішує спір за наявними матеріалами справи. 
Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.
Позивач - ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією документа, який посвідчує особу.
05.06.2025 позивач звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
На день звернення із заявою позивач досяг 60-річного віку.
13.06.2025 Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області за принципом екстериторіальності розглянуло заяву позивача та прийняло рішення № 222550018755 про відмову у призначенні пенсії за віком.
Зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що підставою для відмови у призначенні пенсії за віком є відсутність необхідного страхового стажу. 
В оскаржуваному рішенні зазначено, що для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у 2025 році особі після досягнення 60 років необхідно мати не менше 32 років страхового стажу, тоді як страховий стаж позивача становить 31 рік 1 місяць 21 день.
Суд виходить з того, що саме ці обставини - недостатність страхового стажу та визначення його тривалості у розмірі 31 рік 1 місяць 21 день - становлять мотиви оскаржуваного рішення, які підлягають судовій перевірці.
Водночас, зі змісту розрахунку стажу, наявного у матеріалах справи, вбачається, що орган Пенсійного фонду врахував, зокрема, такі періоди: 01.09.1982 - 01.03.1984 - навчання; 16.05.1984 - 12.05.1986 - строкова військова служба; 11.08.1986 - 02.01.1989 - робота на заводі «Електроприбор»; 18.01.1989 - 12.03.1991 - робота в кооперативі «Поиск» при заводі «Електроприбор»; 01.05.1995 - 31.12.1998 - робота в ПП «Акустик»; окремі періоди роботи або підприємницької діяльності після 1998 року, відображені у розрахунку стажу та даних персоніфікованого обліку.
Із матеріалів справи також вбачається, що до страхового стажу позивача не включено період роботи на заводі «Електроприбор» з 15.03.1984 по 11.05.1984 та період роботи в Науково-виробничому малому підприємстві «Протон» з 12.03.1991 по дату, зазначену в трудовій книжці як 31.04.1995.
Після прийняття оскаржуваного рішення позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою щодо правильності обрахунку страхового стажу. 
Листом від 22.09.2025 Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повідомило позивача про причини незарахування спірних періодів, зокрема про відсутність дати наказу при звільненні із заводу «Електроприбор», засвідчення запису про звільнення з НВМП «Протон» печаткою УРСР та некоректність дати 31.04.1995.
Суд враховує зазначений лист як доказ подальшого пояснення позиції пенсійного органу щодо обрахунку стажу, однак не розглядає його як джерело мотивів оскаржуваного рішення № 222550018755 від 13.06.2025.
Наявність у трудовій книжці НОМЕР_1 запису про роботу позивача на заводі «Електроприбор» з 15.03.1984 по 11.05.1984 сторонами фактично не заперечується. 
Також сторони не заперечують, що в цьому записі відсутня дата наказу про звільнення.
Наявність у трудовій книжці запису про роботу позивача в Науково-виробничому малому підприємстві «Протон» з 12.03.1991 по дату, зазначену як 31.04.1995, також підтверджується матеріалами справи. 
Сторони фактично не заперечують, що дата 31.04.1995 саме так зазначена у трудовій книжці, однак така дата є календарно неможливою, оскільки квітень має 30 календарних днів.
Наступний запис трудової книжки свідчить про початок роботи позивача в ПП «Акустик» з 01.05.1995.
Отже, спір у цій справі полягає у перевірці правомірності висновку органу Пенсійного фонду про відсутність у позивача необхідного страхового стажу станом на дату прийняття оскаржуваного рішення та в оцінці того, чи підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача спірні періоди роботи, відображені у трудовій книжці.
Суд також встановив, що періоди підприємницької діяльності позивача, які відповідач згадує у відзиві як незараховані через відсутність сплати страхових внесків, не охоплені предметом позову. 
Позивач не заявляє вимог про зарахування цих періодів у межах цієї справи.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із такого.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Також суд вказує на те, що адміністративний суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень ретроспективно, тобто зважаючи на ті обставини, які існували у минулому на момент прийняття оспорюваного рішення, вчинення дій або бездіяльності.
Отже, суд, оцінюючи оспорювані рішення, дії або бездіяльність виходить лише з тих мотивів, якими керувався суб`єкт владних повноважень при прийнятті рішень, вчиненні дій або бездіяльності.
Такий підхід неодноразово відображений у практиці Верховного Суду при вирішенні публічно-правових спорів, зокрема, у постанові від 21.05.2019 у справі № 0940/1240/18.
За ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Так, відповідно до абзацу першого частини першої статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі – Закон № 1058-IV у редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин), страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно з абзацом першим частини другої статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Абзац перший частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV передбачає, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Частина перша статті 26 Закону № 1058-IV передбачає, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.
До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 55 років - які народилися по 30 вересня 1956 року включно; 55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року; 56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року; 56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року; 57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року; 57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року; 58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року; 58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року; 59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року; 59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року; 60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-IV, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Пенсія за віком, що призначається автоматично (без звернення особи), - з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, крім випадків відсутності в системі персоніфікованого обліку відомостей про страховий стаж застрахованої особи, необхідний для призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону. У разі якщо документи про страховий стаж не подані протягом трьох місяців з дня досягнення застрахованою особою пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, вважається, що застрахована особа виявила бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку.
При відстрочці часу призначення пенсії за віком пенсія з урахуванням положень статті 29 цього Закону призначається за заявою пенсіонера з дня, що настає за останнім днем місяця, в якому набуто повний місяць страхового стажу (у тому числі сумарно) для відстрочки часу виходу на пенсію, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з такого дня;
Відповідно до частини п`ятої статті 45 Закону № 1058-IV, документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.
Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника територіального органу Пенсійного фонду України на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.
Абзац перший статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі – Закон № 1788-XII у редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин) передбачає, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Статтею 62 Закону № 1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (далі – Порядок № 637, у редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Документи можуть бути подані в електронному вигляді з накладенням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису.
Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року.
Відповідно до абзацу першого пункту 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до абзацу чотирнадцятого пункту 4.2 розділу IV Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсій, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"» (далі – Порядок № 22-1, у редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин), після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Абзацами 2 і 3 п. 4.3 розділу IV Порядку № 22-1 встановлено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.
Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
Пунктом 4.7 розділу IV Порядку № 22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження. Якщо пенсію за віком призначено автоматично (без звернення особи), у повідомленні про призначення особі пенсії додатково зазначається інформація про порядок її виплати.
Абзацом першим пункту 4.10 розділу IV Порядку № 22-1 встановлено, що після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.
При оцінці спірних періодів суд також враховує дію закону в часі. 
Так, спірні періоди роботи позивача мали місце у 1984 році та у 1991–1995 роках, тобто до набрання чинності Законом № 1058-IV з 01.01.2004. 
Тому питання зарахування цих періодів до страхового стажу позивача оцінюється з урахуванням абзацу першого частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV, який відсилає до порядку й умов, передбачених законодавством, що діяло раніше, а питання підтвердження цих періодів при зверненні за пенсією у 2025 році - за правилами Закону № 1058-IV, Закону № 1788-XII та Порядку № 637 у редакціях, чинних на дату прийняття оскаржуваного рішення відповідачем 2.
Як зазначено вище, адміністративний суд перевіряє правомірність рішення суб`єкта владних повноважень ретроспективно, тобто з огляду на ті обставини, які існували на момент прийняття такого рішення, та виходячи з оцінки правомірності висновків суб`єкта владних повноважень, які слугували підставою для прийняття спірного рішення.
Такий підхід узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, наприклад, у постанові від 08.08.2024 у справі № 751/2403/17.
Отже, у цій справі суд перевіряє правомірність рішення № 222550018755 від 13.06.2025 саме з огляду на документи та обставини, які існували на момент його прийняття, а також з урахуванням мотивів, наведених у самому оскаржуваному рішенні.
При цьому, суд не може визнавати правомірним оскаржуване рішення з підстав, які не були покладені суб`єктом владних повноважень в основу цього рішення на момент його прийняття. 
Тому доводи, наведені відповідачем у листі після прийняття рішення або у відзиві на позов, можуть оцінюватися судом як позиція відповідача у справі, однак не можуть підміняти або розширювати мотиви рішення № 222550018755 від 13.06.2025.
Зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що підставою відмови відповідачем 2 у призначенні пенсії за віком стала відсутність у позивача необхідних 32 років страхового стажу.
Водночас, страховий стаж позивача відповідачем 2 визначено у розмірі 31 рік 1 місяць 21 день.
Тому предметом перевірки суду є правомірність висновку органу Пенсійного фонду про недостатність страхового стажу позивача на дату прийняття рішення.
Спірні періоди роботи позивача, які він просить зарахувати до страхового стажу, мали місце до 01.01.2004.
Для таких періодів застосовується абзац перший частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV, відповідно до якого періоди трудової діяльності, які враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.
Отже, доводи відповідача 2 щодо необхідності щомісячної сплати страхових внесків у сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок, не можуть автоматично застосовуватися до спірних періодів роботи 1984 року та 1991–1995 років так, як вони застосовуються до періодів після 01.01.2004 або до періодів підприємницької діяльності після впровадження відповідного обліку.
Положення статті 56 Закону № 1788-XII передбачають зарахування до стажу роботи, виконуваної на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах. 
Стаття 62 цього Закону визначає трудову книжку основним документом, що підтверджує стаж роботи.
Верховний Суд, зокрема у постанові від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а сформулював висновок, що підставою для призначення пенсії є наявність відповідного стажу роботи, а не дотримання всіх формальних вимог при заповненні трудової книжки; не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу.
У постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 Верховний Суд виходив з того, що на особу не може перекладатися тягар доведення правдивості чи достовірності даних, зазначених у її трудовій книжці, якщо такі дані не спростовані належними доказами.
У постанові від 30.09.2019 у справі № 638/18467/15-а Верховний Суд зазначив, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Водночас, суд враховує і більш актуальну правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 28.01.2025 у справі № 300/8132/23. 
У цій постанові Верховний Суд зазначив, що трудова книжка є основним документом, який підтверджує трудовий стаж, однак якщо вона містить неправильні чи неточні записи про періоди роботи, які викликають обґрунтовані сумніви в їх достовірності, стаж може підтверджуватися іншими документами, визначеними пунктом 3 Порядку № 637.
З наведеного суд робить висновок, що наявність певного недоліку в оформленні трудової книжки не завжди є безумовною підставою для зарахування стажу. 
Однак і сам по собі такий недолік не може автоматично свідчити про відсутність трудових відносин. 
Орган Пенсійного фонду має оцінити, чи є відповідний недолік формальним, чи він створює обґрунтований сумнів у достовірності запису про роботу.
Щодо періоду роботи позивача на заводі «Електроприбор» з 15.03.1984 по 11.05.1984, то суд зазначає про таке. 
Судом встановлено наявність у трудовій книжці позивача запису про роботу на заводі «Електроприбор» з 15.03.1984 по 11.05.1984.
Як також встановив суд, у трудовій книжці в записі про звільнення за цей період відсутня дата наказу. 
Ця обставина сторонами фактично не заперечується.
Суд погоджується, що відсутність дати наказу є недоліком оформлення запису у трудовій книжці. 
Однак, суд вказує на те, що такий недолік не спростовує самого факту роботи позивача у відповідний період.
У той же час, відповідач 2 не надав доказів того, що позивач не перебував у трудових відносинах із заводом «Електроприбор» у період з 15.03.1984 по 11.05.1984, що відповідний запис у трудовій книжці є підробленим, внесеним безпідставно або таким, що не відповідає фактичним обставинам.
Крім того, з оскаржуваного рішення не вбачається, що орган Пенсійного фонду на момент його прийняття здійснив оцінку цього запису у сукупності з іншими записами трудової книжки та мотивовано обґрунтував, чому відсутність дати наказу про звільнення унеможливлює зарахування всього періоду роботи, якщо сам запис містить дату прийняття, дату звільнення та назву підприємства.
За таких обставин, суд вважає, що незарахування періоду роботи позивача на заводі «Електроприбор» з 15.03.1984 по 11.05.1984 є проявом надмірного формалізму та не відповідає вимогам частини другої статті 2 КАС України щодо обґрунтованості, добросовісності, розсудливості та пропорційності рішення суб`єкта владних повноважень.
Отже, період роботи позивача на заводі «Електроприбор» з 15.03.1984 по 11.05.1984 підлягає зарахуванню до страхового стажу.
Із приводу періоду роботи позивача в НВМП «Протон» з 12.03.1991 по дату, зазначену як 31.04.1995, то суд виходить із такого. 
Судом встановлено наявність у трудовій книжці позивача запису про роботу в Науково-виробничому малому підприємстві «Протон» з 12.03.1991 по дату, зазначену як «31.04.1995».
Водночас, суд вказує на те, що дата 31.04.1995 є календарно неможливою, оскільки квітень має 30 календарних днів.
Разом з тим, суд не вважає, що ця обставина сама по собі спростовує факт роботи позивача в НВМП «Протон».
Суд оцінює цей запис у сукупності з наступним записом трудової книжки, відповідно до якого позивач з 01.05.1995 розпочав роботу в ПП «Акустик». 
Така послідовність записів свідчить про те, що попередній період роботи в НВМП «Протон» закінчився безпосередньо перед початком роботи в ПП «Акустик».
З огляду на це суд вважає, що дата 31.04.1995 у трудовій книжці є очевидною помилкою у календарній даті, а не доказом відсутності самого періоду роботи. 
Для цілей зарахування стажу цей період підлягає оцінці як період з 12.03.1991 по 30.04.1995.
Щодо доводу відповідача 2 про засвідчення запису печаткою УРСР суд зазначає, що навіть якщо прийняти цей довід як фактично підтверджений, він свідчить про можливе порушення роботодавцем правил оформлення кадрових документів. 
Проте такий довід не доводить, що позивач фактично не працював у НВМП «Протон» у спірний період.
Окрім того, відповідач 2 не надав доказів того, що Науково-виробниче мале підприємство «Протон» не існувало у відповідний період, що позивач не перебував з ним у трудових відносинах, що запис у трудовій книжці є фіктивним або що період роботи неможливо співвіднести з діяльністю відповідного підприємства.
Посилання відповідача 2 на відсутність підтвердження реорганізації підприємства та на засвідчення певного запису печаткою приватного підприємства «РВС» суд оцінює критично.
Суд зазначає, що такі доводи наведені відповідачем 2 у відзиві, однак вони не були самостійними мотивами оскаржуваного рішення № 222550018755 від 13.06.2025.
Крім того, навіть за умови оцінки цих доводів як позиції відповідача 2 у справі, вони не спростовують факту наявності в трудовій книжці послідовних записів про роботу позивача в НВМП «Протон» до початку його роботи в ПП «Акустик» з 01.05.1995.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що період роботи позивача в НВМП «Протон» з 12.03.1991 по 30.04.1995 підлягає зарахуванню до страхового стажу.
У частині вимоги про зарахування цього періоду саме по 31.04.1995 позов не підлягає задоволенню, оскільки такої календарної дати не існує. 
Водночас, це не є підставою для відмови у зарахуванні всього періоду роботи; належним способом захисту є зарахування періоду по 30.04.1995.
Щодо доводів відповідача 2 про несплату страхових внесків, то суд зазначає про таке. 
Відповідач 2 у відзиві навів доводи про незарахування окремих періодів підприємницької діяльності позивача у зв`язку з відсутністю сплати страхових внесків.
Суд виходить з того, що ці доводи не є визначальними для вирішення цієї справи, оскільки позивач не заявляє вимог про зарахування таких періодів. 
Предметом судового розгляду є правомірність відмови у призначенні пенсії за віком та незарахування до страхового стажу двох періодів роботи, відображених у трудовій книжці: з 15.03.1984 по 11.05.1984 та з 12.03.1991 по 31.04.1995.
Крім того, спірні періоди роботи мали місце до 01.01.2004, а тому до них застосовується абзац перший частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV щодо зарахування періодів трудової діяльності до набрання чинності цим Законом за правилами законодавства, що діяло раніше.
Отже, посилання відповідача 2 на судову практику щодо необхідності сплати страхових внесків для періодів після 01.01.2004 або для періодів підприємницької діяльності не спростовує права позивача на зарахування спірних періодів роботи, які підтверджуються трудовою книжкою та мали місце до набрання чинності Законом № 1058-IV.
Із приводу правомірності оскаржуваного рішення відповідача 2, то суд виходить із таких міркувань. 
Оскаржуваним рішенням № 222550018755 від 13.06.2025 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.
Суд встановив, що орган Пенсійного фонду визначив страховий стаж позивача у розмірі 31 рік 1 місяць 21 день, однак не врахував періоди роботи, які підлягають зарахуванню до страхового стажу: з 15.03.1984 по 11.05.1984 - робота на заводі «Електроприбор»; з 12.03.1991 по 30.04.1995 - робота в НВМП «Протон».
Зарахування лише періоду роботи в НВМП «Протон» з 12.03.1991 по 30.04.1995 збільшує страховий стаж позивача більш ніж на чотири роки, що очевидно перевищує мінімально необхідний страховий стаж у 32 роки.
Отже, висновок відповідача 2 про відсутність у позивача необхідного страхового стажу є помилковим.
Відповідач 2 як суб`єкт владних повноважень не довів правомірності рішення № 222550018755 від 13.06.2025, як того вимагає частина друга статті 77 КАС України.
З огляду на це рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області № 222550018755 від 13.06.2025 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком є протиправним та підлягає скасуванню.
Щодо належного відповідача та способу захисту, то суд зазначає про таке. 
Позивач просить зобов`язати саме Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати спірні періоди до страхового стажу та призначити пенсію.
Разом з тим, суд встановив, що рішення № 222550018755 від 13.06.2025 прийняло Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області.
За змістом абзацу тринадцятого пункту 4.2 розділу IV Порядку № 22-1, , після реєстрації заяви та сканування документів за принципом екстериторіальності визначається орган, що призначає пенсію, який опрацьовує відповідні документи.
Отже, у спірних правовідносинах саме Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області є органом, який розглянув заяву позивача, визначив страховий стаж, прийняв рішення про відмову та безпосередньо порушив право позивача на призначення пенсії.
Такий підхід узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 13.09.2023 у справі № 620/4900/22, за якою у спорах, пов`язаних із розглядом пенсійних заяв за екстериторіальним принципом, право особи порушує саме той орган Пенсійного фонду України, який прийняв оскаржуване рішення, а не орган, який лише повідомив особу про його прийняття або є органом за місцем проживання.
При цьому, Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області не приймало рішення № 222550018755 від 13.06.2025. 
Тому вимога про зобов`язання саме цього органу зарахувати спірні періоди та призначити пенсію не підлягає задоволенню.
Водночас, Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області є відповідачем у цій справі. 
Тому для ефективного захисту порушеного права позивача суд вважає за необхідне покласти обов`язок щодо зарахування спірних періодів та призначення пенсії саме на належного відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області.
Такий спосіб захисту відповідає частині другій статті 9 та частинам третій, четвертій статті 245 КАС України, оскільки забезпечує ефективне поновлення порушеного права позивача та не змінює суті спірних правовідносин.
Із приводу дискреційних повноважень органу Пенсійного фонду у спірних правовідносинах, то суд вказує на таке. 
Суд враховує, що призначення пенсії належить до повноважень органів Пенсійного фонду України. 
Водночас, дискреція суб`єкта владних повноважень існує лише тоді, коли закон надає йому можливість обрати один із кількох правомірних варіантів поведінки.
У цій справі суд встановив, що позивач: досяг 60-річного віку 24.04.2025; звернувся із заявою про призначення пенсії 05.06.2025, тобто не пізніше трьох місяців з дня досягнення пенсійного віку; з урахуванням зарахування спірних періодів має страховий стаж, який перевищує 32 роки.
Після зарахування спірних періодів у відповідача 2 відсутні правові підстави для повторної відмови у призначенні пенсії за віком через недостатність страхового стажу.
За таких обставин, належним способом захисту є не лише скасування рішення та повторний розгляд заяви, а й зобов`язання відповідача 2 призначити позивачу пенсію за віком.
Щодо дати призначення пенсії, то суд виходить із такого. 
Позивач досяг 60 років 24.04.2025.
Заяву про призначення пенсії за віком він подав 05.06.2025, тобто в межах тримісячного строку з дня досягнення пенсійного віку.
Відповідно до положень пункту 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-IV, пенсія за віком у такому разі призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку.
Отже, пенсія за віком має бути призначена позивачу з 25.04.2025.
З огляду на викладене вище, за результатами розгляду справи, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області № 222550018755 від 13.06.2025 є протиправним та підлягає скасуванню.
Період роботи позивача на заводі «Електроприбор» з 15.03.1984 по 11.05.1984 підлягає зарахуванню до страхового стажу.
Період роботи позивача в Науково-виробничому малому підприємстві «Протон» підлягає зарахуванню до страхового стажу з 12.03.1991 по 30.04.1995.
У частині зарахування періоду роботи в НВМП «Протон» за 31.04.1995 позов не підлягає задоволенню, оскільки така календарна дата не існує.
У частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати стаж і призначити пенсію позов не підлягає задоволенню, оскільки належним відповідачем щодо такої вимоги є Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, яке розглянуло заяву позивача та прийняло оскаржуване рішення.
Отже, позов у цій справі підлягає частковому задоволенню.
Інші аргументи сторін не спростовують висновків суду за результатами розгляду справи, які зазначені вище. 
Щодо інших доводів сторін, то суд також зазначає, що, відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
У рішенні ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії», заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін.
Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
У цій справі позов задоволено в основній частині, оскільки суд визнає протиправним та скасовує рішення відповідача 2 про відмову у призначенні пенсії, зобов`язує відповідача 2 зарахувати спірні періоди до страхового стажу та призначити позивачу пенсію за віком з 25.04.2025.
Частина позову, у якій суд відмовив у задоволенні, стосується лише календарно неможливої дати 31.04.1995, що не змінює суті поновлення порушеного права позивача.
Враховуючи, що спір виник унаслідок прийняття протиправного рішення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача сплачений судовий збір у повному розмірі – 1211, 20 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області № 222550018755 від 13.06.2025 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу: період роботи на заводі «Електроприбор» з 15.03.1984 по 11.05.1984; період роботи в Науково-виробничому малому підприємстві «Протон» з 12.03.1991 по 30.04.1995.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV з 25.04.2025.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:	ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 ) 	
Відповідачі:	Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Гната Чекірди, 10,м. Хмельницький,Хмельницький р-н, Хмельницька обл.,29005 , код ЄДРПОУ - 21318350)  Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (вул. Соборна, 7А,м. Кропивницький,Кіровоградська обл., Кропивницький р-н,25009 , код ЄДРПОУ - 20632802) 	

Головуючий суддя 		Є.В. Печений